Справа № 140/215/20
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/215/20 пров. № А/857/4340/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Плахтій Н.Б.,

справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила про визнання протиправним та скасування рішення від 20.11.2019 р., прийнятого за результатами протоколу призначення пенсії №5 про результати розгляду заяви позивача від 12.11.2019 р. про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов`язання призначити та виплачувати з 12.11.2019 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи на посаді техніка-ортодонта в Ковельському міськрайонному територіальному медичному об`єднанні з 11.12.2000 р. по 31.12.2008 р.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року позов задоволено.Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області з 12 листопада 2019 року призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу період роботи з 11 грудня 2000 року по 31 грудня 2008 року на посаді техніка-ортодонта в Ковельському міськрайонному територіальному медичному об`єднанні. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення мотивоване тим, що відповідно до записів в трудовій книжці позивача, вона з 11.12.2000 по 31.12.2008 працювала на посаді техніка-ортодонта в Ковельському міськрайонному територіальному медичному об`єднанні. Суд вказує, що оскільки у Постанові №909 чітко вказано, що незалежно від найменування посад середній медичний персонал, який працює у лікарняних закладах, має право на пенсію за вислугу років при наявності стажу роботи від 25 до 30 років, то період роботи ОСОБА_1 на посаді техніка-ортодонта підлягає зарахуванню до спеціального стажу позивача.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачу пенсія за вислугу років може бути призначена згідно пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за наявності вислуги років станом на 11.10.2017 року - не менше 26 років 6 місяців. Щодо неможливості зарахування стажу на посаді техніка-ортодонта до спеціального стажу, то таку скаржник обгрунтовує тим, що ця посада не належить до посад середнього медичного персоналу.

В зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, колегія суддів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12.11.2019 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с.37).

Відповідач у листі від 20.11.2019 №24552/02-39 повідомив ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки стаж роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 становить 19 років 02 місяці 06 днів, замість необхідних 26 років 6 місяців. При цьому у даному листі відповідач зазначив, що період роботи позивача з 11.12.2000 по 31.12.2008 на посаді техніка-ортодонта стоматологічної поліклініки не враховано до спеціального страхового стажу, який дає право на пенсію за вислугу років (а.с.5).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України №637 від 12.08.1993, передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються, зокрема, виписки із наказів. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Спеціальний стаж це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення. Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, предявляють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Так, ст.51 закону №1788-XII передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я.

Згідно ст. 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" заклади охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

В силу п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 25 років 6 місяців.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій трудової книжки позивача, вона з 11.12.2000 року (наказ №265/ос від 08.12.2000 року) працювала в якості техніка-ортодонта в Ковельському міськрайонному територіальному медичному об`єднанні.

01.01.2009 року позивач переведена на посаду техніка зубного стоматологічної поліклініки.

Тобто з трудової книжки позивача вбачається безперервний стаж з 11.12.2000 року по 31.12.2008 року на посаді зубного техніка - ортодонта.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04.11.1993 № 909 затверджено вичерпний перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Так, відповідно до п. 2 Переліку, право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно з приміткою 2 Постанови № 909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні до спеціального медичного стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугою років, роботи позивача на посаді техніка-ортодонта, відповідач керувався відсутністю такої посади у Довіднику кваліфікаційних професій працівників випуск 78 «Охорона здоров`я», затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 №117.

Проте, як наводилось вище, у Постанові №909 чітко вказано, що незалежно від найменування посад середній медичний персонал, який працює у лікарняних закладах, має право на пенсію за вислугу років при наявності стажу роботи від 25 до 30 років.

Щодо твердження скаржника, висловленого ним в апеляційній скарзі про неможливість зарахування стажу на посаді техніка-ортодонта до спеціального стажу, оскільки ця посада не належить до посад середнього медичного персоналу, колегія суддів зазначає наступне.

На виконання вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення" Кабінетом Міністрів України у Постанові від 1 серпня 1992 р. № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» установлено, що відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. N 461 ( 461-2016-п ), а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого вищенаведеною Постановою КМУ, основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно п. 10 наведеного Порядку результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Як видно з матеріалів справи, в період перебування на посаді техніка-ортодонта позивач проходила атестацію відповідно до наказів УОЗ Волинської облдержадміністрації №457 від 19.01.2001 р та № 133/ос від 19.06.2006 р. «Про атестацію середніх медичних працівників» та згідно з наказами від 17.01.2002 №11/ос, від 02.10.2006 №125/ос-д їй було присвоєно кваліфікаційні категорії за спеціальністю «зубний технік» першої та вищої категорії відповідно (а.с.13-14).

Також, як видно з наказу ГУОЗ Волинської облдержадміністрації №13/ос від 19.01.2000 р., атестаційну категорію «зубний технік» було присвоєно ОСОБА_1 як середньому медичному працівнику, що свідчить про те, що така посада відноситься до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, оскільки, як наводилось вище, результати атестації враховуються під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в силу вимог пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ позивач має право на призначення пенсії за вислугу років як така, що має більше 25 років спеціального стажу на посаді середнього медичного працівника у лікарняному закладі, відтак відмова ГУ ПФУ у Волинській області у призначенні пенсії за вислугу років через відсутність необхідного спеціального стажу не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі № 140/215/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Святецький
Л. Я. Гудим
Повне судове рішення складено 14.12.2020 року