Справа № 120/4981/20-а
Суддя: Король О. П.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 120/4981/20-а
Провадження № 2-а/127/434/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Крижанівського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби у Вінницькій області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити законні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної міграційної служби у Вінницькій області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити законні дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2020 р. справу передано на розгляд Вінницького міського суду Вінницької області.

Позов мотивований тим, що позивач громадянка Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Агджабеді Республіки Азербайджан, в 2015 році звернулася до Управління ДМС України у Вінницькій області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» на підставі того, що її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Агджабеді Республіки Азербайджан, 09.11.2011 року отримав дозвіл на імміграцію в Україну та документований посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 , виданою 13.02.2017 року (орган видачі 0501).

Разом із заявою встановленого зразка позивач подала усі необхідні документи та їх копії, які передбачені пунктом 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983.

28.08.2015 року Управлінням ДМС України у Вінницькій області позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну та 24.09.2015 року документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 . По зазначеній вище посвідці ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання в Україні та спокійно проживала, знаючи, що усі документи (дозвіл на імміграцію та посвідка на постійне проживання) вона отримала відповідно до чинного законодавства України.

В кінці червня чи на початку липня 2020 року до позивача зателефонував працівник Управління ДМС України у Вінницькій області та повідомив, що їй разом із трьома дітьми скасовано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пунктів 1, 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», але підтверджуючих документів не надав та не направив поштою, ОСОБА_1 в Управління ДМС України у Вінницькій області не запрошували для надання будь-яких пояснень і не пояснили причину скасування дозволу під час телефонної розмови.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасований, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасований, якщо з`ясується, що іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Згідно з пунктом 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 (далі - Порядок), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу (абзац перший пункт 21 в редакції Постанови КМУ № 142 від 06.03.2013; із змінами, внесеними, згідно з Постановою КМУ № 259 від 12.04.2017).

Позивач просить : визнати протиправним та таким, що прийняте з порушеннями чинного законодавства України, а також скасувати рішення Управління ДМС України у Вінницькій області від 25.06.2020 № 142 про скасування мені дозволу на імміграцію в Україну на підставі пунктів 1, 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію»; зобов`язати Управління ДМС України у Вінницькій області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 25.06.2020 № 142 про скасування мені дозволу на імміграцію в Україну; стягнути з Управління ДМС України у Вінницькій області на її користь сплачений судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив про те, що відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян від 14.02.2002 року, громадянам держав встановлено безвізовий порядок в`їзду на територію країн з дотриманням правил перебування та реєстрації, що діють в цій державі.

У Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150, зазначено про те, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Із матеріалів справи №17 від 22.04.2015 року про надання дозволу на імміграцію громадянці Ресдубліки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Агджабеді, Республіка Азербайджан, було встановлено, що позивач прибула в Україну разом з дітьми в 2015 році по сімейних обставинах та виявила бажання залишитися на постійне проживання.

ОСОБА_1 клопотала про надання їй дозволу на імміграцію разом з неповнолітніми дітьми, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з підстави, що їй згідно з пунктом 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» дозволено постійне місце проживання в Україні, а саме оскільки її чоловік громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_2 отримав у 2011 році дозвіл на імміграцію та документований посвідкою на постійне проживання в Україні від 2013 року.

28.08.2015 року громадянці Республіки Азербайджан ОСОБА_1 разом з неповнолітніми дітьми надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 24.09.2015 року, яка видана Управлінням ДМС України у Вінницькій області, терміном дії «безстроково».

Пунктом 5.11 рішення Колегії ДМС України від 01.06.2018, оголошеного наказом ДМС від 08.06.2018 № 91, передбачено проведення перевірки справ про надання дозволу на імміграцію з 01.08.2012 до 01.06.2018 року з метою перевірки законності перебування іноземців в Україні на момент подачі документів (за даним інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів і вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» (далі - база Аркан) та дійсність поданих документів, виданих в Україні, що стали підставою для надання дозволу на імміграцію (у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян (далі - Державний реєстр).

При перевірці законності надання громадянці Республіки Азербайджан ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну встановлено, що на момент подання відповідної заяви законність свого перебування на території України була підтверджена копією паспортного документа зі штампом про перетин державного кордону у пункті пропуску «Конотоп» у напрямку в`їзд 11.04.2015 року, однак під час перевірки законності надання дозволу на імміграцію встановлено, що відповідно до бази «Аркан», така особа не здійснювала перетин кордону у зазначену дату.

Тобто позивач з 01.01.2015 року по 01.07.2015 року перетнула державний кордон один раз у напрямку «Виїзду», а саме 07.06.2015 року у напрямку «Київ - Санкт Петербург».

Тобто на момент подачі заяви 22.04.2015 року про надання дозволу на імміграцію громадянка Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 перебувала на території України 180 днів з дозволених 90 протягом 180.

Отже, при отриманні дозволу на імміграцію 22.04.2015 року громадянка Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 надала завідома неправдиву інформацію про перетин кордону, для приховування її незаконного перебування на території України під час подачі заяви на отримання дозволу ш імміграцію.

Враховуючи виявлені порушення строку перебування іноземця при подачі заяви, Управлінням ДМС України у Вінницькій області було складно обґрунтований висновок від 25.06.2020 року на підставі якого було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 25.06.2020 року №142 на підставі пункту 1 та 5 статті 12 Закону України "Про імміграцію", а саме з причини, що при подачі заяви на дозвіл на імміграцію ОСОБА_1 перебувала на території України з порушенням міграційного законодавства, а також з підстави подачі неправдивих документів, а саме паспорта з відмітками про в`їзд та виїзд у квітні 2015 року, які не відповідають дійсними обставинам справи.

Позивач подала відповідь на відзив, у якому зазначила про те, що на момент подання заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну законність свого перебування на території України була підтверджена копією паспортного документа зі штампом про перетин державного кордону у пункті пропуску «Конотоп» у напрямку «В`їзд» 11.04.2015 року, однак під час перевірки законності надання дозволу на імміграцію встановлено відповідно до бази «Аркан», що така особа не здійснювала перетин кордону у зазначену дату.

Тобто позивач з 01.01.2015 року по 01.07.2015 року перетнула державний кордон один раз у напрямку «Виїзду», а саме 07.06.2015 року у напрямку «Київ Санкт-Петербург», а тому на момент подачі заяви 22.04.2015 року про надання дозволу на імміграцію вона перебувала на території України незаконно, з порушенням встановленого законодавством строку.

Однак, це не відповідає дійсності, так як ОСОБА_1 дійсно 11.04.2015 року перетинала державний кордон у пункті пропуску «Конотоп» у напрямку «В`їзд» та у її паспорті був проставлений відповідний штамп. Даний штамп є не підробленим і під час подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну у працівників міграційної служби ніяких сумнівів в достовірності поданих документів не виникало.

Чому відсутня відмітка в інтегрованій міжвідомчій інформаційно-телекомунікаційній системі «Аркан» щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон позивач не знає, так як не може відповідати за невнесення або несвоєчасне внесення посадовими особами держави до інформаційних систем відповідних відомостей щодо себе та свого переміщення територією країни, відтак ставити це їй у вину є необгрунтованим.

Відповідач розцінив це як подачу свідомо неправдивих відомостей, а тому скасував дозвіл на імміграцію в Україну.

Але чому це питання виникло саме зараз, через 5 років постійного проживання в Україні без жодних порушень ні кримінального, ні адміністративного законодавства?

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на заперечення, викладені у відзиві на позов.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази в справі, та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Позивач громадянка Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Агджабеді Республіки Азербайджан, в 2015 році звернулася до Управління ДМС України у Вінницькій області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» на підставі того, що її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Агджабеді Республіки Азербайджан, 09.11.2011 року отримав дозвіл на імміграцію в Україну та документований посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 , виданою 13.02.2017 року (орган видачі 0501).

Разом із заявою встановленого зразка позивач подала усі необхідні документи та їх копії, які передбачені пунктом 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983.

28.08.2015 року Управлінням ДМС України у Вінницькій області позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну та 24.09.2015 року документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 . По зазначеній вище посвідці ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання в Україні та була переконана, що всі документи (дозвіл на імміграцію та посвідка на постійне проживання) вона отримала відповідно до чинного законодавства України.

Про те, що документи не викликали сумнівів щодо їх підробки неодноразово було підтверджено працівниками різних підрозділів Державної міграційної служби України, Національної поліції України, які постійно здійснюють перевірку іноземних громадян та осіб без громадянства на предмет дотримання ними міграційного законодавства та військовослужбовці Державної прикордонної служби України під час неодноразових перетинів державного кордону України у визначених для цього місцях.

На території України постійно проживають члени сім`ї позивача : чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Республіки Азербайджан, який документований посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 , виданою 13.02.2017 року (орган видачі 0501), дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка Республіки Азербайджан, яка документована посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_3 , виданою 14.02.2017 року (орган видачі 0501), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка Республіки Азербайджан, яка документована посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 , виданою 10.10.2019 року (орган видачі 0503) та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин Республіки Азербайджан, який документований посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_5 , виданою 10.10.2019 року (орган видачі 0503).

Дочка позивача ОСОБА_3 в м. Вінниця закінчила другий курс денної форми навчання факультету іноземних мов у вищому навчальному закладі «Донецький національний університет імені Василя Стуса».

Також дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 навчаються у Вінницькій середній загальноосвітній школі № 32 з першого класу.

В листопаді 2017 року позивачем та її чоловіком ОСОБА_2 куплено квартиру АДРЕСА_1 та з того часу всі члени сім`ї постійно проживають та зареєстровані в цьому помешканні.

В кінці червня чи на початку липня 2020 року позивачу телефонним зв`язком повідомили про те, що їй разом з трьома дітьми скасовано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пунктів 1, 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасований, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасований, якщо з`ясується, що іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Згідно з пунктом 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 (далі - Порядок), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу (абзац перший пункт 21 в редакції Постанови КМУ № 142 від 06.03.2013; із змінами, внесеними, згідно з Постановою КМУ № 259 від 12.04.2017).

Згідно з пунктом 23 Порядку ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

При винесенні рішення про скасування дозволу на імміграцію відповідач не виконав обов`язку щодо запрошення ОСОБА_1 для надання відповідних пояснень, а також під час вручення копії рішення про скасування дозволу не вказав, які конкретно свідомо неправдиві відомості вона подала або використала підроблені документи чи документи, що втратили чинність.

До відзиву на позов представником відповідача додано заяву ОСОБА_1 від 21.09.2015 р. для оформлення посвідки на постійне місце проживання в Україні, в якій її адресу в Україні зазначено : АДРЕСА_2 . Проте належних та допустимих доказів на підтвердження обставини запрошення ОСОБА_1 в Управління ДМС у Вінницькій області для надання пояснень, стосовно якої розглядалось питання про скасування дозволу на імміграцію в Україну, відповідачем суду не подано.

Рішення №142 від 25.06.2020 р. про скасування громадянці Азербайджану ОСОБА_1 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дозволу на імміграцію в Україну було направлено за адресою : АДРЕСА_3 і повернуто поштовим відділенням відправнику із зазначенням причини невручення «неповна адреса». Досліджуючи поштові конверти, які повернуто без вручення адресату, судом встановлено, що відповідачем не зазначена повна адреса ОСОБА_1 АДРЕСА_4 , без зазначення певного будинку (корпусу), внаслідок чого поштове відправлення не могло бути вручено.

До того ж у посвідках на постійне проживання в Україні, які видані дітям позивача : ОСОБА_3 (посвідка ІН НОМЕР_6 ), ОСОБА_4 (посвідка № НОМЕР_4 ) та ОСОБА_5 (посвідка № НОМЕР_5 ) зазначене зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 . За цією адресою запрошення позивачу для надання пояснень до прийняття рішення, а згодом і рішення №142 не було направлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони : обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

На переконання суду, оспорюване рішення суб`єкта владних повноважень зазначеним критеріям не відповідає.

Так, рішення про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну прийнято без надання пояснень позивачем, чим позбавлено її права на участь у прийнятті рішення.

Також при прийнятті рішення не враховано, що позивач на законних підставах протягом п`яти років мешкає в Україні разом із сім`єю : чоловіком ОСОБА_2 та трьома дітьми. І орган міграційної служби в 2015 році мав повноваження перевіряти достовірність відомостей, наданих ОСОБА_1 про перетин державного кордону (в`їзд і виїзд з України) та інші питання дотримання нею міграційного законодавства.

Дочка позивача ОСОБА_3 в м. Вінниця закінчила другий курс денної форми навчання факультету іноземних мов у вищому навчальному закладі «Донецький національний університет імені Василя Стуса».

Дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 навчаються у Вінницькій середній загальноосвітній школі № 32 з першого класу.

В листопаді 2017 року позивачем та її чоловіком ОСОБА_2 куплено квартиру АДРЕСА_1 та з того часу всі члени сім`ї постійно проживають та зареєстровані в цьому помешканні.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним і основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Положеннями ст.5 СК України закріплено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї, а також створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини і ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивач у судовому засіданні не наполягала на стягненні витрат із сплати судового збору з відповідача.

Керуючись пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», ст. ст. 3, 5 Сімейного кодексу України, пунктами 21, 22, 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, ст. ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби у Вінницькій області від 25.06.2020 №142 про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі пунктів 1, 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Зобов`язати Управління державної міграційної служби у Вінницькій області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 25.06.2020 №142 про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 08.12.2020 р.

Суддя