Справа № 580/35/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЙЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/35/20
УХВАЛА

10 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Шурка О.І., Оксененка О.М, при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, виконуючого обов`язки прокурора Черкаської області Павленка Володимира Володимировича про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Черкаської обласної прокуратури від 03 грудня 2019 року №340к;

- визнати протиправними дії виконуючого обов`язки прокурора Черкаської області Павленка Володимира Володимировича щодо видачі наказу від 03 грудня 2019 року №340к;

- поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організаційно-методичної роботи управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області або рівнозначній (рівноцінній) посаді в органах прокуратури Черкаської області;

- стягнути з прокуратури Черкаської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня фактичного поновлення на посаді;

- стягнути з виконуючого обов`язки прокурора Черкаської області Павленка Володимира Володимировича на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що оскаржуваний наказ від 03.12.2019 року №340к про звільнення її з посади начальника відділу організаційно-методичної роботи управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області є протиправним, оскільки у відповідачів були відсутні законні підстави для звільнення з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з відсутністю фактичної ліквідації, реорганізації прокуратури Черкаської області. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ лише передбачена зміна найменування ланок системи прокуратури, в свою чергу перейменування органів відповідно до положень чинного законодавства не є реорганізацією чи ліквідацією органів прокуратури. Станом на час звільнення позивача наказ про скорочення чисельності прокурорів у прокуратурі Черкаської області був відсутній, а тому, на переконання позивача, її звільнення з адміністративної посади відбулось не у спосіб, визначений законодавством.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Черкаської області від 03.12.2019 року №340к.

Визнано протиправними дії виконуючого обов`язки прокурора Черкаської області Павленка Володимира Володимировича щодо видачі наказу від 03.12.2019 року №340к.

Поновлено ОСОБА_1 в органах Черкаської обласної прокуратури (до зміни назви - прокуратура Черкаської області) на рівнозначній (рівноцінній) посаді начальника відділу організаційно-методичної роботи управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області.

Стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 312 483,37 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Черкаська обласна прокуратура посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний наказ Прокуратури Черкаської області №340к від 03.12.2019 року прийнято на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ.

Пунктом 3 частини 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З аналізу вказаної норми вбачається, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку, зокрема, конституційного судочинства.

Зупинення провадження з цієї підстави допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо, тобто необхідною умовою для зупинення провадження у справі є неможливість вирішення цієї справи до вирішення іншої.

Колегією суддів встановлено, що на розгляді Конституційного Суду України перебуває конституційне подання 50 народних депутатів України 3/116 (20) від 18.03.2020 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року № 113-ІХ (зі змінами).

З інформації розміщеної на офіційному сайті Конституційного Суду України вбачається, що ухвалою колегії суддів КСУ відкрито конституційне провадження у справі та здійснюється підготовка справи до розгляду на пленарному засіданні Великої палати Суду.

Згідно з частиною 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 1 статті 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99).

Рішенням Конституційного Суду України від 14.12.2000 року у справі №1-31/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) передбачено, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Системний аналіз наведених норм в контексті зазначених положень рішень Конституційного Суду України свідчить про те, що у випадку визнання неконституційними окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ останні втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення та не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України. Проте, Конституційний Суд вправі визначити у своєму рішенні, порядок і строки його виконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що у випадку визнання Конституційним Судом України неконституційними норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», яким передбачена юридична відповідальність невиконання вимог щодо подання заяви про намір пройти атестацію, буде мати місце скасування юридичної відповідальності, що в силу положень частини 1 статті 58 Конституції України дасть суду можливість застосувати таке рішення до спірних правовідносин.

Судом апеляційної інстанції також враховуються приписи частини 4 статті 7 КАС України, відповідно до яких якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Водночас, наведена норма процесуального закону не врегульовує випадки, коли на момент розгляду справи судом у провадженні Конституційного Суду України перебуває справа щодо визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окремих положень Закону, які мають бути застосовані у межах розгляду відповідної судової справи. Натомість, відповідне питання вирішено законодавцем у вищезазначеному пункті 3 частини 1 статті 236 КАС України, в якому передбачений обов`язок суду зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням, зокрема, Конституційного Суду України у випадку об`єктивної неможливості її розгляду.

При цьому об`єктивна неможливість розгляду такої справи підтверджується також висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.01.2019 року у справі № 800/186/17, в якій суд зазначив, що той факт, що Закон перебуває на розгляді у Конституційному Суді України на предмет визнання його положень неконституційними, не може бути використаний при розгляді справи для самостійної оцінки судом вказаних положень на предмет можливості їх застосування в силу того, наскільки ці правові норми відповідають Основному Закону, адже таку оцінку можна надати лише після постановлення Конституційним Судом України відповідного рішення.

В свою чергу, згідно із статтею 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими.

Колегія суддів також враховує, що ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку.

Разом з тим, оскільки у межах спірних правовідносин тривале зволікання зумовлене об`єктивними, незалежними від адміністративного суду причинами, суд апеляційної інстанції вважає виправданим зупинення провадження у даній справі з огляду на положення статті 242 КАС України, відповідно до якої рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким чином, оскільки позивачем оскаржується наказ Черкаської обласної прокуратури №340к від 03 грудня 2019 року, який був прийнятий на підставі положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ, рішення Конституційного суду України матиме преюдиційне значення для цієї адміністративної справи, а відтак колегія суддів приходить до висновку про необхідність зупинення провадження у справі до винесення Конституційним Судом України рішення у справі за поданням 50 народних депутатів України 3/116 (20) від 18.03.2020 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року № 113-ІХ (зі змінами).

Керуючись ст.ст. 236, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Зупинити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, виконуючого обов`язки прокурора Черкаської області Павленка Володимира Володимировича про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді до розгляду Конституційним Судом України подання 50 народних депутатів України 3/116 (20) від 18.03.2020 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року № 113-ІХ (зі змінами).

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена в повному обсязі 11 грудня 2020 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя О.І.Шурко

суддя О.М.Оксененко