Справа № 440/1953/20
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/1953/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головка А.Б., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.03.2020 №Ф-35874-17.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що фіскальними органами без належних на те правових підстав самостійно визначено зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску в результаті подвійного нарахування єдиного соціального одночасно як фізичній особі - підприємцю та як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат).

Ухвалою суду від 10.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

27.08.2020 від ГУ ДПС у Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначає, що законодавець розмежував фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, як окремих платників єдиного внеску. А тому, на переконання контролюючого органу, ОСОБА_1 зобов`язаний сплачували єдиний внесок і як фізична особа - підприємець, і як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 10.12.2008 зареєстрований як фізична особа - підприємець з правом ведення підприємницької діяльності, окрім іншого, за видом 69.10 Діяльність у сфері права.

11.12.2008 позивач взятий на облік як платник податків в ГУ ДПС у Полтавській області, Полтавське управління, Полтавська ДПІ (Полтавський район).

15.02.2013 позивачем отримано свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №1375.

Головним управлінням ДПС у Полтавській області 10.03.2020 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35874-17, якою позивача повідомлено про необхідність сплати єдиного внеску загалом у розмірі 18276,84 грн.

Зазначена вимога не містить посилань на підстави виникнення недоїмки та її розрахунку.

Водночас, у відзиві на позов ГУ ДПС у Полтавській області зазначило, що недоїмка загалом у розмірі 18276,84 грн нарахована позивачу в якості зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2018-2019 роки окремо за самозайняту особу (адвоката) і окремо за фізичну особу - підприємця. Відповідно до інформації в ІКП для фізичних осіб, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність за період 2018-2019, розмір вказаної вище недоїмки сформований наступним чином:

- 19.04.2018 платнику нараховано єдиний внесок в розмірі 2457,18 грн (незалежна професійна діяльність), зараховано кошти на погашення боргу у розмірі 496,97 грн, заборгованість - 1960,21 грн;

- 02.05.2018 нараховано єдиний внесок в розмірі 8448,00 грн (незалежна професійна діяльність за 2017 рік), заборгованість склала 10408,21 грн;

- 19.07.2018 зараховано кошти на погашення боргу у розмірі 1960,21 грн, нараховано єдиний внесок в розмірі 2457,18 грн (ФОП на спрощеній системі) та нараховано єдиний внесок в розмірі 2457,18 грн (незалежна професійна діяльність), сума заборгованості склала 15819,54 грн;

- 19.10.2018 нараховано єдиний внесок в розмірі 2457,18 грн (ФОП на спрощеній системі) та нараховано єдиний внесок в розмірі 2457,18 грн (незалежна професійна діяльність), сума заборгованості склала 18276,72 грн;

- 22.10.2018 зараховано кошти в погашення боргу у розмірі 2457,18 грн, сума боргу склала 15819,54 грн;

- 18.01.2019 зараховано кошти в погашення боргу у розмірі 2457,18 грн, сума боргу склала 13362,54 грн;

- 21.01.2019 нараховано єдиний внесок в розмірі 2457,18 грн (ФОП на спрощеній системі) та нараховано єдиний внесок в розмірі 2457,18 грн (незалежна професійна діяльність), сума боргу склала 18276,72 грн;

- 19.04.2019 нараховано єдиний внесок в розмірі 2754,18 грн (ФОП на спрощеній системі), сума боргу склала 21031,08 грн;

- 28.05.2019 нараховано єдиний внесок в розмірі 2754,18 грн (ФОП на спрощеній системі) та зараховано кошти в погашення боргу у розмірі 2457,18 грн, сума боргу склала 21031,08 грн;

- 21.10.2019 нараховано єдиний внесок в розмірі 2754,18 грн (ФОП на спрощеній системі), сума боргу склала 23785,26 грн.

- 20.01.2020 року зараховано єдиного внеску згідно платіжного доручення від 17.01.2020 року в ромзірі 2754,20 грн.

- 20.01.2020 року зменшено борг минулих років в розмірі 482,62 грн. та 2271,58 грн.

Відтак, недоїмка з єдиного внеску по вимозі ГУ ДПС у Полтавській області від 10.03.2020 №Ф-35874-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 18276,84 грн складається як з нарахувань від незалежної професійної діяльності, так і з нарахувань ФОП, що перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Стверджуючи про відсутність підстав для нарахування контролюючим органом, та як наслідок, сплати позивачем єдиного внеску, нарахованого останньому окремо як фізичній особі - підприємцю і як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат), ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно зі статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Основи) загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Частиною третьою статті 2 Основ визначено, що завданням законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування є встановлення гарантій щодо захисту прав та інтересів громадян, які мають право на пенсію, а також на інші види соціального захисту, що включають право на забезпечення їх у разі хвороби, постійної або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від них обставин, необхідності догляду за дитиною з інвалідністю, хворим членом сім`ї, смерті громадянина та членів його сім`ї тощо.

Відповідно до статті 3 Основ право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 4 Основ визначено, що залежно від страхового випадку є такі види загальнообов`язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України.

Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 8.07.10 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №2464-VI).

За змістом статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

А пункт п`ятий частини першої цієї статті до платників єдиного внеску відносить також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або осіб, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Як визначено підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній, на момент винесення спірної вимоги), самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5--1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

А пунктом 3 цієї частини статті передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом першим частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За приписами частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 4.05.18 №469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7.05.2015 за №508/26953 (надалі - Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Суд зазначає, що єдиний внесок не є податком і не входить до сукупності загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому Податковим кодексом України порядку. А тому, завдання збору єдиного внеску не полягає у наповненні бюджету та забезпеченні функціонування податкової системи України.

Натомість, сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Тобто, соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту.

Платниками єдиного внеску, зокрема, є особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема займаються адвокатською діяльністю).

Наведене передбачено з метою участі усіх без винятку працюючим осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У цій справі позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець (вид діяльності - надання послуг у сфері права) та є адвокатом. При цьому позивач реалізує право на зайняття адвокатською діяльністю як фізична особа - підприємець.

У межах ведення підприємницької діяльності позивач звітує контролюючим органам про отримані доходи та витрати, а також сплачує податки, збори та єдиний внесок, що останніми фактично не заперечується.

Натомість, контролюючі органи наполягають на необхідності сплати єдиного внеску позивачем ще й як самозайнятою особою (адвокатом). Свою позицію вони мотивують посиланням на те, що в силу приписів статей 4, 7, 8 Закону №2464-VI фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність визначено окремими платниками єдиного внеску. А оскільки у спірний період позивач перебував на обліку у контролюючому органі не тільки як фізична особа - підприємець, а ще й як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат), то він зобов`язаний сплатити єдиний внесок саме як адвокат.

Оцінюючи наведені доводи контролюючих органів, суд виходить з того, що Законом №2464 не передбачений порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Зважаючи на те, що основоположним принципом збору єдиного внеску є обов`язковість законодавчого визначення умов і порядку його сплати, відсутність у законі конкретної вказівки на необхідність сплати єдиного внеску у вищеописаному випадку свідчить на користь висновку про відсутність у позивача обов`язку з його сплати.

За таких обставин, доводи ГУ ДПС у Полтавській області та ДПС України про необхідність сплати ОСОБА_1 єдиного внеску як самозайнятою особою не ґрунтуються на вимогах закону та спростовані встановленими судом фактичними обставинами справи.

Окрім того, визначальним у контексті саме цього спору, на думку суду, є мета сплати єдиного внеску - отримання особою права на соціальне забезпечення у разі настання страхового випадку.

Позивачу таке право гарантоване за рахунок його участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування як фізичної особи - підприємця та сплати єдиного внеску на цій підставі.

Судом також встановлено, що до оскаржуваної суми недоїмки з єдиного внеску 18276,84 грн входить також сума недоїмки, нарахована позивачу вимогою від 13.05.2019 №Ф-35874-17 як самозайнятій особі (адвокату). Разом з тим, вимога про сплату боргу від 13.05.2019 №Ф-35874-17 в розмірі 21031,08 грн скасована рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 у справі №440/1887/19, яке набрало законної сили.

Також, до оскаржуваної суми недоїмки з єдиного внеску 18276,84 грн входить також сума недоїмки, нарахована позивачу вимогою від 18.11.2019 №Ф-35874-17 як самозайнятій особі (адвокату). Разом з тим, вимога про сплату боргу від 18.11.2019 №Ф-35874-17 в розмірі 23785,26 грн скасована рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 у справі №440/4958/19, яке набрало законної сили.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про безпідставність доводів контролюючих органів щодо наявності у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за 2018-2019 роки, що нарахований йому як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокату), оскільки позивач реалізує право на ведення такої діяльності як фізична особа - підприємець.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням наведеного, суд, з метою захисту порушених прав позивача вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Полтавській області від 10.03.2020 №Ф-35874-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 18276,84 грн.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір за подання позову у розмірі 840,80 грн., що підтверджено квитанцією від 05.08.2020 №9.

З огляду на ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, суд визнає за доцільне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

З приводу клопотання позивача про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У цій справі представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 14000,00 грн.

На підтвердження розміру витрат надані копії: договору про надання правової допомоги від 24.04.2020 року/а.с. 91/, звіту адвокату за договором від 24.04.2020 /а.с. 93/; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю /а.с. 92/.

Дослідивши надані позивачем документи, суд враховує, що матеріали справи не містять доказів понесених позивачем витрат (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), при цьому з боку позивача не надано суду обґрунтованих пояснень щодо неможливості виписки адвокатом ОСОБА_2 рахунку на оплату та сплату позивачем відповідних послуг.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 10 березня 2020 року №Ф-35874-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 18276,84 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.Б. Головко