Справа № 560/953/20
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/953/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

19 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Совгири Д. І. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" про скасування наказів та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" (ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор"), в якому просила скасувати накази державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" від 14.01.2020 №2/ОС/СТ-20 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та від 15.01.2020 №8/ОС-20 про звільнення із служби, поновити на службі в органах Державної кримінально - виконавчої служби в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор» та стягнути суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 16.01.2020 по день поновлення на службі.

Крім того позивач просила стягнути із державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» суму повного розрахунку на день звільнення в порядку ст. 47 Кодексу Законів про працю та компенсацію у вигляді середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року суд відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка у поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в процесі виконання посадових обов`язків з боку керівництва ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" мали місце незаконні та протиправні дії, які мали упереджений характер та спрямовані на порушення її трудових прав.

Що стосується невиконання наказу № 4 ДСК від 04.01.2020 «Про забезпечення охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими) на добу», позивач вказує на те, що оскільки за нею не закріплена вогнепальна зброя, то даний наказ є незаконним. Вважає, що за нею у встановленому порядку мала бути закріплена табельна зброя, - пістолет Макарова. Проте, неодноразово черговий помічник начальника ОСОБА_2 та в.о. начальника СІЗО ОСОБА_3 наказав відповідальному ОСОБА_4 , щоб за нею закріпили лише автомат. Між тим, в СІЗО автоматом озброюють тільки на вежах.

Стосовно факту пронесення в охоронювану зону мобільного телефону, зазначає, що неумисно пронесла телефон і що дії посадових осіб по огляду особистих речей та вилученню телефону були протиправними.

У зв`язку з цим, звертає увагу суду апеляційної інстанції на свавільне втручання посадових осіб відповідача у особисте життя, порушення права на повагу до приватного життя, на таємницю кореспонденції, оскільки безпідставно, без відповідного судового рішення у неї було вилучено приватну, конфіденційну інформацію, переписку з абонентами та особисте листування.

Крім того, скаржник зазначає, що не давала згоди на відеозйомку при вилученні телефону, тим не менше, така проведена, чим її права порушено.

Також позивач наголошує на незаконному позбавленні її належних виплат при виплаті заробітної плати, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

У відзиві на апеляційну скаргу ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги і просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 01.08.2018 ОСОБА_1 прийнята на службу до Державної кримінально-виконавчої служби України за посадою слідчого інспектора, на підставі наказу державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» від № 32/ос-18 від 25.07.2018, в подальшому проходила службу на посаді молодшого інспектора II категорії відділу режиму і охорони державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор».

Наказом державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» №2/ОС/СТ-20 від 14.01.20 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення за грубе порушення п.2 посадової інструкції в частині завдань та обов`язків молодшого інспектора на зовнішніх постах, грубе порушення службової дисципліни, неналежне виконання вимог наказу Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», та «Інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами які тримаються у слідчих ізоляторах Державної кримінально виконавчої служби України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 21/5 ДСК від 17.03.2015, ігнорування інструктажів, та проявлення нещирості під час проведення службового розслідування.

Наказом начальника державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» №8/ОС-20 від 15 січня 2020 року молодшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1 молодшого інспектора II категорії відділу режиму і охорони державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» звільнено за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію», 15.01.2020. Підстава: наказ державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» №2/ОС/СТ-20 від 14.01.20.

Наказ був виданий на підставі висновку з матеріалів службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни та неналежного виконання своєї посадової інструкції, а також пронесення забороненого предмету в заборонену зону молодшим інспектором II категорії відділу режиму і охорони державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» молодшим сержантом внутрішньої служби Брайцевою М.В.

Вважаючи видані накази та звільнення протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та Закону України "Про Національну поліцію" і що відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача поновити її службі та сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Нарахування та виплата грошового забезпечення позивачці проведена відповідно до вимог закону, порушень судом не встановлено.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», наказом Міністерства юстиції України від 12.03.215 року №356/5 «Про затвердження Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України», Кодексом законів про працю України.

Згідно з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна установа «Хмельницький слідчий ізолятор» засновано Міністерством юстиції України з основним видом діяльності за КВЕД 84.23: діяльність у сфері юстиції та правосуддя.

Державна установа «Хмельницький слідчий ізолятор» відноситься до Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до ч. 1 ст.14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Згідно з ч.6 ст.14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» до осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби відноситься, зокрема, молодший сержант внутрішньої служби.

В частині 8 статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» зазначено, що трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Отже, з урахуванням зазначених норм законодавства, вбачається, що на позивача розповсюджуються норми Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських (ст. 23 ч. 5 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України").

Отже, органи виконання покарань, до яких належить ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор", не входять до складу органів поліції, відповідно, їх працівники не є поліцейськими - але на них розповсюджуються умови і порядок проходження служби та соціального захисту поліцейських.

Згідно із п.9 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» № 901-VIII від 23.12.2015р. до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України № 3460-IV від 22.02.2006р. (надалі - Дисциплінарний статут), передбачено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст.2 Дисциплінарного статуту).

Підставами для дисциплінарної відповідальності є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За змістом ст.7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання (ст.13 Дисциплінарного статуту).

Згідно ст.14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 №365/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.03.2015, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, відповідно до п.1 р. VIII якого за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, який складається із вступної, описової та резолютивної частин. У вступній частині висновку зазначаються посада, звання, прізвище, ініціали виконавця (голови, членів комісії), який (які) проводив (ли) службове розслідування, підстави для проведення службового розслідування. В описовій частині висновку зазначаються: вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; наявність вини особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

За визначенням, наведеним у пункті 2 розділу І цього Порядку, службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються в межах компетенції з метою уточнення причин, встановлення обставин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення або дисциплінарного проступку персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідальність за яке передбачена законодавством України, а також визначення ступеня вини особи (осіб), яка вчинила правопорушення, чиї дії або бездіяльність стали причиною його скоєння.

Відповідно до пунктів 1, 5, 6 розділу ІІ Порядку №356/5 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином оформлений письмовий наказ уповноваженого на те начальника.

Розділом III Порядку №356/5 визначено порядок призначення службового розслідування.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №№356/5 проведення службового розслідування доручається прямому начальнику особи рядового чи начальницького складу, дії або бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

Службове розслідування може проводитися декількома особами у складі комісії, до складу якої входять найбільш досвідчені посадові особи органу або установи, здатні всебічно вивчити обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, та зробити об`єктивні висновки. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника особи рядового чи начальницького складу, дії чи бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

Проведення службових розслідувань за фактами порушень особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, неналежного виконання посадових обов`язків чи втрати ними службових посвідчень, підготовка за їх результатами висновків та проектів наказів про заходи дисциплінарного реагування щодо цих осіб здійснюються керівниками усіх рівнів щодо безпосередньо підпорядкованої особи рядового чи начальницького складу, яка вчинила правопорушення. (пункт 1 розділу IV Порядку №356/5)

Із затвердженим висновком службового розслідування за рішенням начальника, який призначив службове розслідування, ознайомлюється начальник органу або установи, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено проведення службового розслідування.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Порядку №356/5 якщо вину особи рядового чи начальницького складу повністю доведено, начальник, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування видається наказ, зміст якого оголошується персоналу органу або установи, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Отже, аналіз цих норм Порядку проведення службових розслідувань у ДКВС України свідчить про те, що єдиним належним і допустимим засобом фіксації порушень є висновок, складений за результатами службового розслідування.

У даній справі суд встановив, що посадові обов`язки молодшого інспектора відділу режиму і охорони ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" визначені посадовою інструкцією, яка затверджена 15.01.2019 року і з якою ОСОБА_1 ознайомлена (а.с.58-65).

Наказом начальника ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" №13/ОД-20 від 08.01.2020 року на підставі рапорту чергового помічника начальника установи ОСОБА_5 , призначено службове розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни та неналежного виконання посадової інструкції, пронесення забороненого предмета в заборонену зону молодшим інспектором 11 категорії відділу режиму і охорони ОСОБА_1 ..

Згідно висновку службового розслідування від 10 січня 2020 року, позивача ОСОБА_1 , відповідно до наказу № 4 ДСК від 04.01.2020 «Про забезпечення охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими) на добу» в період часу з 8-ї години 04.01.2020 до 8-ї години 05.01.20 призначено нести службу на внутрішній пост №5 (камери №№ 90-95,0) корпусного відділення № 2, однак остання відмовилася заступити на пост, без пояснення причин, тим самим не виконала наказ і посадову інструкцію.

Після проведення розводу, близько 8:00 години ОСОБА_1 без пояснення причини, відмовилась від отримання спеціальних засобів та засобів радіозв`язку, якими вона має бути забезпечена при заступанні на добове чергування та в подальшому на внутрішній пост №5.

Об 11 год. 00 хв. ОСОБА_1 спеціальні засоби отримала, однак при виході з чергової частини виявлено, що перебуваючи в охоронюваній зоні при собі позивач зберігає мобільний телефон. На вимогу чергового помічника начальника установи видати добровільно мобільний телефон, оскільки його наявність в охоронюваній зоні заборонена, ОСОБА_1 заявила, що телефону вона не має.

Об 11 год. 40 хв. в приміщені кімнати прийому їжі для працівників установи, ОСОБА_1 в присутності посадових осіб відповідача добровільно видала мобільний телефон «РЕДМІ», який вона навмисно занесла в на територію забороненої зони. По факту вилучення вказаними особами складено акт вилучення. Мобільний телефон опечатано в пакеті печаткою №1.

Про обставини повідомлено ГУ НП в Хмельницькій області.

З приводу наведених обставин позивач відмовилася надавати пояснення, про що складено акт від 04.01.2020, підписаний трьома особами, копія якого наявна в матеріалах справи.

Зазначені факти підтверджуються рапортами, копії яких містяться в матеріалах справи.

Тобто, службовим розслідуванням встановлено всі обставини, що призвели до дисциплінарного проступку, та кваліфіковано провину особи, із застосуванням відповідного дисциплінарного стягнення пропорційно допущеним порушенням з урахуванням їх тяжкості.

Аналізуючи правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно з Законом «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» «персонал Державної кримінально-виконавчої служби України зобов`язаний неухильно виконувати закони України, додержуватися норм професійної етики, гуманно ставитися до засуджених і осіб, узятих під варту.

Відповідно до «Інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які тримаються у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №21/5 ДСК нагляд за ув`язненими (засудженими) повинен здійснюватися постійно.

Судом враховано, що позивачем в позовній заяві не заперечується факт не виконання наказу № 4 ДСК від 04.01.2020 «Про забезпечення охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими) на добу» і ці обставини не спростовані в процесі судового розгляду.

Відповідно до Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 червня 2019 р. за № 633/33604, з метою виявлення продуктів харчування, предметів першої необхідності, інших речей та предметів, які забороняється передавати ув`язненим і засудженим, а також використовувати та зберігати при собі, підготовки до втечі з-під варти, розшуку ув`язнених та засуджених, які переховуються, тощо проводяться обшуки та огляди ув`язнених і засуджених, огляди персоналу СІЗО і громадян, які перебувають на території СІЗО, їхніх речей та одягу, транспортних засобів, а також жилих і виробничих приміщень.

Обшуки та огляди ув`язнених і засуджених, персоналу СІЗО і громадян, які перебувають на території СІЗО, проводяться у такій послідовності:

перед початком обшуку чи огляду оголошуються підстави і порядок їх проведення;

пропонується здати гроші, цінні папери і речі, а також продукти харчування та предмети, які заборонено використовувати в СІЗО;

оголошуються права осіб, які підлягають обшуку або огляду, на оскарження дій персоналу СІЗО щодо виконання зазначених заходів;

для проведення особистого обшуку ув`язнений чи засуджений піднімає руки догори і розставляє ноги (в окремих випадках, коли існує припущення про наявність в ув`язненого чи засудженого, який підлягає обшуку, зброї або інших заборонених предметів, які можуть бути знаряддям для вчинення кримінального правопорушення, йому пропонується обпертися руками об стіну розкритими долонями і розставити ноги. У таких випадках обшук проводиться не менше ніж двома особами);

для проведення огляду персоналу СІЗО і громадян, які перебувають на території СІЗО, їм пропонується особисто пред`явити речі і предмети, що їм належать, для поверхневого огляду. Для перевірки внутрішнього вмісту на вимогу осіб, які проводять огляд, валізи, сумки, пакети, футляри розкриваються їх власниками, а кишені одягу вивертаються. Особам, які відмовилися від проведення огляду, прохід до СІЗО забороняється;

за фактом вилучення грошей, цінних паперів і речей, а також продуктів харчування та предметів, які заборонено використовувати в СІЗО, та про шляхи їх надходження до зони, що охороняється, особи, щодо яких було проведено обшук, мають право надавати письмові пояснення;

після завершення обшуків та оглядів проводиться опитування осіб, у яких проведено обшуки та огляди, на наявність у них скарг і заяв.

Отже, порушень порядку огляду особистих речей позивача, як працівника Слідчого ізолятора, при перевірці інформації про можливе пронесення в охоронювану зону заборонених предметів не допущено і як стверджує зміст акту від 04.01.20 року, позивач добровільно видала мобільний телефон (а.с.101 т.1).

Окрім того, зі змісту висновку, та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має діюче дисциплінарне стягнення "догана", яка оголошена наказом державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» від 13.09.2019 № 50, за порушення службової дисципліни, нехтування та ігнорування вимог дисциплінарного статуту, особисту недбалість і дисциплінованість, що виразились у невчасному прибутті на збір особового складу по сигналу "Буря". При цьому, як встановлено судом, вказаний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 50 від 13.09.2019, позивачем не оскаржувався.

Оцінюючи пропорційність застосованого дисциплінарного стягнення характеру вчинених позивачем порушень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання відповідачем принципу пропорційності, закріпленого п. 8 ч. 2 ст. 2 КАС України та відхилив доводи позивача про застосування до неї найтяжчого виду дисциплінарного стягнення.

Зокрема, суд вірно зазначив, що види дисциплінарних стягнень, визначених ст. 12 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" становлять певну систему від найменш до найбільш суворого стягнення. При цьому суд врахував, що згідно приписів ч. 12 ст. 14 Закону, в разі притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка вже має дисциплінарне стягнення, наступне стягнення має бути більш суворим, ніж попереднє.

Таким чином, звільнення з посади відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" застосовано до Позивача обґрунтовано, оскільки на момент застосування даного виду дисциплінарного стягнення позивач вже мала одне дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Надаючи оцінку обґрунтуванням вимог скаржника, викладених у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вказує на те, що вимоги наведених норм законів, Дисциплінарного статуту передбачають певні обмеження прав для осіб, що проходять службу в установах пенітенціарної служби та покладають на них обов`язки, які безпосередньо пов`язані із специфікою такої служби та необхідністю суворого дотримання службової дисципліни.

Натомість, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позивач не дотримувалась вимог, які ставляться перед персоналом кримінально-виконавчої установи, що підтверджується доказами, які відповідають вимогам статей 73 -76 КАС України та свідчать про об`єктивність та правомірність дій відповідача в межах спірних правовідносин.

Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов вважає, що Хмельницьким окружним адміністративним судом повно та всебічно встановлені обставини справи, надано належну оцінку матеріалам проведеного службового розслідування, та вірно зазначено, що такий вчинок позивача є винним діянням, що негативно вплинув на забезпечення виконання покладених на органи внутрішніх справ завдань.

Щодо доводів скаржника в частині недопустимості досліджувати зміст приватних переписок, кореспонденції, котрі мали місце під час службового розслідування , то колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивач покликається на ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Колегія суддів зазначає, що право на приватність в Україні захищається на конституційному рівні. Так ст. 32 Конституції передбачає таке: «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України», Окремі аспекти права на приватність захищені окремими статтями Конституції України: захист недоторканності житла - ст. 30, таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції - ст. 31 заборона збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди - ст. 32, заборона піддавати особу без її вільної згоди медичним, науковим чи іншим дослідам - ст. 28.

Разом з цим вичерпний перелік законних підстав та умов втручання в право на приватність, закріплений законодавчо.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Однак, як слідує з матеріалів справи, говорити про втручання в особисте життя позивача зі сторони роботодавця, в даному випадку - ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор", немає підстав, оскільки зміст (текст) приватної телефонної розмови, котрі були предметом дослідження під час службового розслідування, відповідачем було отримано з відкритих інтернет - ресурсів, а саме під час моніторингу соціальних мереж .

Відтак констатувати про втручання в право на приватність та таємницю телефонних розмов не вбачається підстав.

Що стосується позовних вимог про правильність нарахування розрахункових сум, то за висновком суду нарахування ОСОБА_1 проведені відповідно до Закону України "Про оплату праці" і повний розрахунок проведено в повному обсязі та своєчасно.

Доводи позивача про невиплату окремих сум компенсації за невикористану відпустку тощо не входили до предмету цього позову. Позивач не позбавлена права звернення до суду з відповідним позовом.

А тому, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки обставин, встановлених судом першої інстанції та не спростовують висновків суду, викладених в оскаржуваному судовому рішенні.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 08 грудня 2020 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Совгира Д. І. Боровицький О. А.