Справа № 200/7393/20-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року справа №200/7393/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Гайдара А.В., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу адвоката Гаврилової Ганни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 200/7393/20-а (головуючий І інстанції Михайлик А.С., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2018 року № 57717948.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.10.2020 року у задоволенні позову відмовлено (т. 2 а.с. 25-28).

Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов через порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Вважає протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження у м.Києві за місцем знаходження майна боржника, оскільки в порушення вимог п.3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень стягувачем при пред`явленні виконавчого документа до приватного виконавця за місцем знаходження майна боржника, не надано документ, який підтверджує, що майно боржника знаходиться на території округу приватного виконавця, що відповідає практиці Верховного суду в постанові від 25.06.2019 року у справі № 826/7969/16. Також, представник позивача просив розглянути справу у його відсутність (т. 2 а.с. 43-51).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з клопотаннями про участь у судовому засіданні не зверталися.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги та доповнень до неї, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

17.07.2010 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є.В. вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 5513, яким звернено стягнення на користь третьої особи, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на транспортний засіб, який належить на праві власності позивачу, мешканцю м. Маріуполя (т. 1 а.с. 9).

Перший Український Міжнародний Банк звернувся до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом від 17.07.2010 року № 5513, до якої додав оригінал виконавчого документу та у якій зазначив, що заставний транспортний засіб боржника перебуває за адресою: м. Київ, вул. Порика, 13 (т. 1 а.с. 58-59).

Постановою відповідача від 16.11.2018 відкрито ВП № 57717948 з примусового виконання виконавчого напису № 5513, виданого 17.07.2010 року (т. 1 а.с. 8).

Згідно акту приватного виконавця від 19.11.2018 року заставний транспортний засіб за адресою: м. Київ, вул. Порика, 13 не виявлено (т.1 а.с. 74).

Постановою відповідача від 21.08.2020 року у ВП № 57717948 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки при здійсненні розшуку транспортного засобу боржника його не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку (т. 1 а.с. 85-86).

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII) фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесені до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом № 1404-VIII.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно п. 4 ч. 2 статті 23 Закону № 1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частин 1, 2, 6статті 25 Закону № 1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону № 1404-VIII знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, у разі якщо місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та на яку, відповідно, розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Фактичне місце розташування рухомого майна боржника, у даному випадку транспортного засобу, може відрізнятись від місця, де його взято на облік та зареєстрований його власник.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону № 1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Отже, у випадку знаходження майна боржника в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження, якщо не виявлено передбачених законом підстав для повернення виконавчого документу стягувачу або відмови у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, Законом № 1404-VIII не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно місцезнаходження майна боржника до відкриття виконавчого провадження.

В заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2018 року зазначено, що місцезнаходження майна боржника знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва. Оскільки виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження майна боржника (та інші відомості про боржника, повідомлені стягувачем) на стадії відкриття виконавчого провадження, у відповідача не було підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та повертати його стягувачу.

Встановивши відповідність дій приватного виконавця з відкриття виконавчого провадження вимогам частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавець відкрив виконавче провадження за місцезнаходженням майна боржника, яке зазначив стягувач у заяві про відкриття провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій відповідача з відкриття виконавчого провадження в частині визначення підвідомчості виконавчого провадження (місця виконання рішення).

Доводи позивача, на яких ґрунтуються його позовні вимоги про те, що виконавець не мав права приймати постанову про відкриття виконавчого провадження не за місцем виконання рішення є безпідставні, оскільки право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами виконавчої служби та приватними виконавцями належить стягувачу.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 25.01.2019 року у справі № 511/1342/17.

Щодо посилань позивача про прийняття відповідачем до виконання виконавчого документу, строк пред`явлення якого сплинув.

Виконавчий напис за реєстраційним № 5513 вчинено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є.В. 17.07.2010 року.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (далі - №606-XIV), який втратив чинність 05.10.2016 року на підставі Закону № 1404-VIII, крім статті 4, виконавчі написи нотаріусів підлягали виконанню державною виконавчою службою протягом року (ст. 22 у редакції Закону № 606-XIV, яка діяла на час вчинення виконавчого напису та його пред`явлення до виконання вперше).

Статтею 23 цього Закону чинній на час повернення виконавчого документу стягувачу постановою від 14.09.2016 року у ВП № 20666411, передбачалося, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 5 статті 47 Закону № 606-XIV (в цій же редакції), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

З 05.10.2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII, статтею 12 якого встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

В період прийняття постанови від 14.09.2016 року у ВП № 20666411 про повернення виконавчого документу стягувачу, яка отримана останнім 01.11.2016 року та до набрання чинності 05.10.2016 року Законом № 1404-VIII, строк повторного пред`явлення виконавчого напису від 17.07.2010 року № 5513 у відповідності до ст. 23 Закону №606-XIV не сплинув, оскільки згідно з цією нормою строк перебування виконавчого напису на виконанні (з 06.08.2010 року по 14.09.2016 року, ВП № 20666411) не входить до річного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Згідно частини 5 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Після набрання чинності Законом № 1404-VIII виконавчі документи, видані на час дії Закону № 606-XIV, у разі, якщо на час набрання чинності Законом № 1404-VIII встановлений Законом № 606-XIV строк їх пред`явлення не сплинув, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Таким чином, строк пред`явлення виконавчого напису збільшено до 3 років.

Отже, станом на дату пред`явлення 14.11.2018 року відповідачу виконавчого напису від 17.07.2010 року № 5513 та відкриття 16.11.2018 року ВП № 57717948 за наслідком такого пред`явлення, строк пред`явлення цього виконавчого напису не сплинув.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10.10.2018 року у справі № 727/2422/17.

Щодо посилання апелянта на п.3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (далі - Інструкція).

Згідно п.3 розділу ІІІ Інструкції (в редакції чинній станом на дату відкриття виконавчого провадження) заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону та у разі виконання рішення Європейського суду з прав людини. До заяви про примусове виконання рішення, яка подається представником стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження. На кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувачем подається окрема заява про примусове виконання рішення.

Таким чином, станом на дату подання заяви про відкриття виконавчого провадження - 14.11.2018 року та прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження - 16.11.2018 року в Інструкції були відстутні вимоги щодо надання до заяви про примусове виконання рішення за місцезнаходженням майна боржника документу, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, оскільки такі зміни внесені до Інструкції наказом Міністерства юстиції № 3940/5 від 09.12.2019 року із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства юстиції № 1825/5 від 01.06.2020 року, тобто вже після відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 272, 287, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гаврилової Ганни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 200/7393/20-а за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 14 грудня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.В. Гайдар

Г.М. Міронова