Справа № 380/4710/20
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року справа №380/4710/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представника позивача Купновицького Н.С., представника відповідача Кочірко Т.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, за участі Львівського міського центру зайнятості в якості третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів 18.06.2020 звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» про стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій та пені за невикористання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік в сумі 95279,35 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до звіту про зайнятість населення та працевлаштування інвалідів за 2019 рік середньооблікова кількість штатних працівників ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» становила 110 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність - 3 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 4 особи. Дані звіту свідчать про невиконання підприємством нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю. Оскільки відповідач добровільно не сплатив адміністративно-господарські санкції за 2019 рік в сумі 94654,55 грн. (середньорічна заробітна плата штатного працівника) у встановлені законом строки (до 15.04.2020), позивач нарахував йому пеню з розрахунку 120% облікової ставки НБУ за період з 16.04.2020 по 07.05.2020 (22 дні) в сумі 624,80 грн.

Відповідач, товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС», позов не визнає, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та доповненні до відзиву (а.с. 23-27, 60-61). В своїх заперечення, зокрема, вказує, що на виконання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємство створило робоче місце для особи з інвалідністю та протягом 2019 року тричі повідомляло місцевий підрозділ Державної служби зайнятості про створену вакансію для особи з інвалідністю шляхом надіслання звітності форми №3-ПН про попит на робочу силу (вакансію). Повідомляє, що Львівський міський центр зайнятості не скеровував осіб з інвалідністю для працевлаштування на підприємство. Відповідач повідомив про інші заходи, які підприємство вжило для виконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю: - систематично розміщував оголошення про вакансії для осіб з інвалідністю на сайті «Work.ua» щодо вакансій «Майстер будівельних та монтажних робіт», «Комірник», «Монолітник», «Підсобний робітник», «Муляр», «Арматурник», «Інженер з охорони праці»; - взяв участь в Ярмарку вакансій для осіб з інвалідністю, котру проводив Львівський міський центр зайнятості. Відповідач стверджує, що створив робоче місце та вжив всіх можливих заходів для працевлаштування особи з інвалідністю, тому вважає застосування до нього адміністративно-господарських санкцій безпідставним (з мотивів відсутності факту правопорушення, за котрі застосовуються такі санкції).

На запит суду Львівський обласний центр зайнятості листом №18-2954/20 від 26.08.2020 (а.с. 84) надав інформацію про те, що ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» в 2019 році тричі подавало до центру зайнятості звітність (інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН від 28.05.2019, від 11.06.2019, від 31.07.2019) по створення вакансії для працевлаштування особи з інвалідністю; обласна служба зайнятості та її місцеві підрозділи впродовж 2019 року не видавали особам з інвалідністю направлення для працевлаштування на цьому підприємстві.

Суд заслухав промови представників сторін, дослідив аргументи заяв по суті спору та долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив такі фактичні обставини справи і відповідні їм спірні правовідносини:

ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» використовує найману працю, в 2019 році середньооблікова кількість штатних працівників становила 110 осіб, з них працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність - 3 особи.

ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» в 2019 році повідомляло Львівський міський центр зайнятості про створення трьох вакансій «підсобний робітник» для осіб, які відносяться до категорії осіб з інвалідністю, що підтверджується поданими до Львівського міського центру зайнятості звітами «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за формою № 3-ПН від 28.05.2019, від 11.06.2019, від 31.07.2019 (а.с. 86-97).

Представники ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» 27.06.2019, 10.09.2019 приймали участь в семінарі з питань працевлаштування осіб з інвалідністю, а 25.06.2019 в ярмарку вакансій осіб з інвалідністю, що проводилися Львівським міським центром зайнятості (а.с. 62).

Львівський обласний центр зайнятості (та його місцеві підрозділи) впродовж 2019 року не скеровували на заявлені ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» вакансії шукачів роботи осіб з інвалідністю (а.с.84).

ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» на сайті вакансій для пошуку роботи за посиланням «www.work.ua/jobs» розміщувало оголошення про наявність вакансій за посадами «Майстер будівельних та монтажних робіт», «Комірник», «Монолітник», «Підсобний робітник», «Муляр», «Арматурник», «Інженер з охорони праці» з умовами працевлаштування «повна зайнятість, готові взяти людину з інвалідністю» (а.с. 41-51).

20.02.2020 ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» подало до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою №10-ПІ (вх. №3211), відповідно до якого: - середньооблікова кількість штатних працівників становила 110 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність - 3 особи; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 4 особи; фонд оплати праці штатних працівників склав 10412 тис.грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника 94655 тис. грн. (а.с. 6).

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів стверджує, що ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» не виконало норматив для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановлений Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», тому повинно було до 15.04.2020 самостійно сплатити адміністративно-господарські санкцій в сумі 94654,55 грн. За період прострочення з 16.04.2020 по 07.05.2020 (22 днів) підлягає сплаті пеня в 624,80 грн. (а.с. 7).

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права:

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії їх прав, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII (далі Закон №875-XII).

Відповідно до статті 17 Закону № 875-XII з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом (частина перша).

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю (частина друга).

Відповідно до положень статті 18 Закону №875-XII забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості (частина перша статті).

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя).

Частиною третьою статі 181 Закону № 875-XII визначено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Статтею 19 Закону № 875-XII встановлено таке:

- для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця (частина перша);

- підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (частина друга);

- підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону (частина третя);

- підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю (частина дев`ята).

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 на реалізацію статей 19, 20 Закону №875-XII затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування (далі - Порядок №70 ).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

Датою надходження звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю вважається дата подання роботодавцем звіту до відділення Фонду, а у разі надсилання його поштою - дата на поштовому штемпелі.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням із Держстатом.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI (далі Закон №5067-VI) роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На реалізацію цих норм Закону № 5067-VI наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013, у редакції наказу Міністерства соціальної політики України №1476 від 05.12.2016 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Відповідно до розділу І цього Порядку: 3. Форма N 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця; 4. Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку; 5. Форма N 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Нормами статті 20 Закону №875-XII визначено: підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів (частина перша).

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина друга).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України (частина четверта).

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом (частина п`ята).

Відповідно до частини першої статті 238 Господарського кодексу України (далі ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною другою цієї статті визначено, що види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно з частиною 1 статті 239 ГК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до частини п?ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При прийнятті цього рішення суд враховує висновки Верховного Суду щодо підстав застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення підприємствами статті 19 Закону № 875-XII такого змісту:

- «[…] Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда. Тому обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Водночас, нормами чинного законодавства не покладено обов`язку підприємств самостійного пошуку інвалідів для подальшого працевлаштування», - постанова від 24.06.2020 у справі №440/2008/19;

- періодичність подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено (встановлено лише, що така звітність подається не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію). Тому одноразова подача роботодавцем звітності форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії є підставою вважати його таким, що виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення, - постанови від 13.05.2018 у справі № 819/639/17, від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17, від 27.08.2020 у справі № 805/1476/16-а.

Суд, застосовуючи наведені вище норми права керується такими міркуваннями:

ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» є суб`єктом господарювання, який відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» повинне виконувати норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю інвалідів в кількості 4 осіб.

В 2019 році підприємство повідомило Львівський міський центр зайнятості про створення трьох вакансій «підсобний робітник» для осіб, які відносяться до категорії осіб з інвалідністю та вказало про необхідність сприяння центру зайнятості для пошуку кандидатів для працевлаштування. Львівський обласний центр зайнятості та його територіальні підрозділи не скеровували впродовж 2019 року на ці вакансії ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» осіб з інвалідністю.

Суд також враховує, що ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» вживало інших доступних йому заходів для заповнення наявних вакансій особами з інвалідністю пропонувало роботу шляхом розміщення оголошень на сайті пошуку роботи «Work.ua».

Учасники справи (відповідач та третя особа) не повідомили суд встановлення фактів відмови ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» в 2019 році працевлаштувати осіб з інвалідністю.

Суд при вирішенні спору враховує, що обов`язок підприємства створити робочі місця для осіб з інвалідністю не супроводжується обов`язком самостійно займатися пошуком інвалідів для їх працевлаштування. Підприємство надало суду належні докази того, що вжило всіх необхідних та залежних від нього заходів по виконанню встановленого законом нормативу по працевлаштуванню інвалідів - створило робочі місця для осіб з інвалідністю, інформувало центр зайнятості про створення таких вакансії, брало участь в заходах, організованих центром зайнятості для інформування осіб з інвалідністю про наявні вакансії (ярмарка вакансій тощо), подавало оголошення відповідного змісту на профільних веб-ресурсах з пошуку роботи. Отже, в діях ТОВ «Будівельна компанія «ВІП-АЛЬЯНС» відсутній склад правопорушення, передбачений статтею 20 Закону №875-XII, тому немає підстав для стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 94654,55 грн. Відповідно, немає підстав для задоволення похідних позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату таких санкцій.

Підсумовуючи свої висновки, суд пересвідчився, що позовні вимоги Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, то відповідно до положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 262, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Понесені позивачем судові витрати покласти на нього.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 14.12.2020.

Суддя Москаль Р.М.