Справа № 500/1664/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1664/19 пров. № А/857/13361/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Судова-Хомюк Н.М., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 500/1664/19 за адміністративним позовом Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Дерех Н.В.,

час ухвалення рішення 03.09.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 03.09.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 у задоволенні позову Відділу державного архітектурно - будівельного контролю Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2020 апеляційну скаргу відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради задоволено, скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 по справі №500/1664/19 задоволено, прийнято нову постанову, якою позов Відділу державного архітектурно-будівельного контроль Тернопільської міської ради - задоволено; зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити знесення самовільно зведеного індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Представник Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради подав до суду заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, в обґрунтування якого зазначив, що з 12 березня 2020 на всій території України введено карантин на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширення на території України коронавірусу СОVІD-19", у зв`язку із чим пропущено встановлений ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року заяву представника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання задоволено; визнано поважними причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа у справі №500/1664/19 до виконання; поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі №500/1664/19 за позовом Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії та встановлено строк для пред`явлення виконавчого листа у справі №500/1664/19 до виконання три місяці з дня набрання ухвалою законної сили.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач із заявою про видачу виконавчого листа звернувся лише через 6 місяців з дати набрання рішенням законної сили і не зазначив жодної поважної причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Просить скасувати ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 500/1664/19 та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 у задоволенні позову Відділу державного архітектурно - будівельного контролю Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2020 апеляційну скаргу відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради задоволено, скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 по справі №500/1664/19 задоволено, прийнято нову постанову, якою позов Відділу державного архітектурно-будівельного контроль Тернопільської міської ради - задоволено; зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити знесення самовільно зведеного індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Із заявою про отримання виконавчого листа відповідач звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду 29 травня 2020 року. Виконавчий лист за заявою стягувача був виданий 23 липня 2020 року (а.с. 151).

Водночас, 10 серпня 2020 року відповідач звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа у цій справі.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно із частиною 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частиною четвертою цієї статті встановлено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У розумінні статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, право на примусове виконання рішення в особи, на користь якої винесено рішення, виникає з моменту набранням таким рішенням законної сили, в разі його невиконання в добровільному порядку, а подача заяви до суду про видачу виконавчого документа та подальше звернення із цим документом в органи виконавчої служби є процедурою, встановленою законодавцем: завершальною стадією судового провадження та способом реалізації права на примусове виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 376 Кодексу адміністративного судочинства України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина друга статті 376 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, підставою для видачі судом виконавчого листа є заява стягувача, а підставою поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є визнані судом поважні причини такого пропуску.

Отже, стягувач має право на поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання за умови, якщо пред`явити цей документ до виконання вчасно йому завадили поважні причини.

Вирішуючи питання щодо визнання поважними причин пропуску строку, суд повинен перевірити, чи пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, чи поважні причини такого пропуску, що було підставою несвоєчасного звернення за виконанням судового рішення.

Поважність причин повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення певної процесуальної дії в межах строків, установлених законодавством.

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, які не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Зазначене є суттєвою перешкодою в реалізації права на звернення осіб, на користь яких ухвалено рішення, до відповідних органів для виконання такого рішення, а також поважною причиною пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як встановлено з матеріалів справи, рішення у даній справі набрало законної сили 24 лютого 2020 року.

Копію постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року позивачем отримано 12 березня 2020 року.

До суду із заявою про видачу виконавчого листа стягувач звернувся лише 29 травня 2020 року та отримав його 23 липня 2020 року, тобто вже після закінчення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 500/1664/19.

При цьому із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради звернувся до суду лише 10 серпня 2020 року.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що з часу набрання судовим рішенням у справі № 500/1664/20 законної сили та до моменту звернення Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради до Тернопільського окружного адміністративного суду з заявою про видачу виконавчого листа, а також до часу звернення до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання існували будь-які обставини, що об`єктивно перешкоджали вчасно отримати виконавчий лист та звернути його до виконання.

Таким чином, оскільки заявником не наведено поважних причин, які заважали йому вчасно отримати та пред`явити до виконання виконавчий лист, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що у пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при вирішенні даного процесуального питання було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, а його висновки не відповідали таким обставинам. Тому апеляційну скаргу слід задовольнити, скасувавши оскаржувану ухвалу, відмовивши у задоволенні заяви Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Керуючись ст. 241, 243, 308, 310, 312, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 500/1664/19 скасувати та в задоволенні заяви Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Н. М. Судова-Хомюк
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 10.12.2020 року