Справа № 140/6040/20
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/6040/20 пров. № А/857/12571/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Онишкевича Т. В., Судової-Хомюк Н. М.,

за участю секретаря судового засідання Цар М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року (ухвалене головуючим суддею Сорокою Ю. Ю. о 14:52 год у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Волинської області про зобов`язання вчинити дії, скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

22.04.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Прокуратури Волинської області, в якому просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі за період з 02.03.2020 по 22.03.2020 включно з урахуванням усіх надбавок та премій, а також видати службове посвідчення прокурора, скасувати пункту 3 наказу прокурора Волинської області від 26.03.2020 №147к Про преміювання в частині невиплати йому премії за березень 2020 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити премію за березень 2020 року у встановлених відсотках працівникам апарату прокуратури області.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 позов задоволено частково, зобов`язано Прокуратуру Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.03.2020 по 20.03.2020 включно, з урахуванням усіх надбавок та доплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що службове посвідчення видається з дня призначення на посаду або поновлення на посаді для виконання службових обов`язків, відтак, невидача такого позбавила його можливості виконувати посадові обов`язки в повному обсязі. Вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про правомірність невиплати йому премії за березень 2020 року, оскільки він в робочий час перебував на робочому місці, порушень трудової дисципліни не допускав, тобто належно виконував свої посадові обов`язки.

Волинською обласною прокуратурою подано до суду відзив на апеляційну скаргу, однак, враховуючи те, що такий подано з пропуском встановленого судом строку, він підлягає залишенню без розгляду.

Під час апеляційного розгляду позивач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача заперечила проти апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, проаналізувавши докази в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом прокурора Волинської області від 04.01.2016 №1к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру та пункту першого частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі №803/63/16 визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Волинської області №1к від 04.01.2016 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області з 04.01.2016; стягнуто з Прокуратури Волинської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.01.2016 по 02.03.2020 в сумі 448 728,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постанову в частині поновлення на посаді та стягнення оплати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.

Наказом Прокуратури Волинської області від 20.03.2020 №135к «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді» поновлено позивача на посаді прокурора відділу приймання опрацювання та аналізу оперативної інформації Прокуратури Волинської області з 04.01.2016.

Після поновлення позивача на посаді службове посвідчення йому відповідачем видано не було. Ця обставина визнається сторонами.

Наказом Прокуратури Волинської області від 26.03.2020 № 147к «Про преміювання» вирішено не виплачувати премію прокурору відділу приймання опрацювання та аналізу оперативної інформації Прокуратури Волинської області ОСОБА_1 (пункт 3).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що період з 02.03.2020 по 20.03.2020 є часом затримки виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу приймання опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області, за який підлягає виплаті середній заробіток. Щодо позовних вимог про зобов`язання видати службове посвідчення прокурора та здійснення преміювання за березень 2020 року, суд першої інстанції вказав на їх безпідставність, оскільки після поновлення на посаді позивач не виконував службових обов`язків прокурора. Крім того, позивачем відразу після його поновлення подано заяву про надання йому відпустки по догляду за дитиною, що давало підстави вважати, що виконання посадових обов`язків прокурора позивачем здійснюватися не буде, а, отже, виключає необхідність видачі йому посвідчення прокурора. Крім цього, судом зазначено, що законодавством не встановлений строк для передачі персональних даних кадровими підрозділами регіональних прокуратур до кадрового підрозділу Генеральної прокуратури. Суд першої інстанції також встановив, що право преміювання працівників органів прокуратури відноситься до виключних повноважень керівника органу прокуратури.

Частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідачем не оскаржується в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції є законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають службове посвідчення. Положення про службове посвідчення та його зразок затверджуються Генеральним прокурором. Службове посвідчення вручається Генеральним прокурором або за його дорученням іншим прокурором.

Наказом Генерального прокурора України від 05.04.2016 N 134 затверджено Положення про службове посвідчення прокурора (далі Положення № 134), яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин та до прийняття наказу Генерального прокурора від 24.04.2020 № 200 «Про затвердження Положення про службове посвідчення прокурора».

Службове посвідчення прокурора (далі - посвідчення) є офіційним документом, який засвідчує належність посадової особи до системи прокуратури України, підтверджує її посаду, а також повноваження, визначені законодавством (пункт 1 розділу І Положення № 134).

Згідно з пунктом 3 розділу І Положення № 134 посвідчення видається прокурорам строком на 5 років з дня набуття ними повноважень.

Відповідно до пунктів 1-5, 10 розділу ІІ Положення № 134 підставою для оформлення та видачі (обміну) посвідчення є, зокрема, призначення прокурора на посаду або поновлення на посаді.

За наявності передбачених пунктом 1 цього розділу підстав кадровим підрозділом Генеральної прокуратури України в електронному вигляді формуються персональні дані прокурора:

прізвище, ім`я, по батькові;

реєстраційний номер облікової картки платника податків;

відцифроване фото;

посада;

дата та номер наказу про призначення;

ім`я, прізвище та посада керівника, який видав наказ про призначення, та відцифроване зображення його підпису.

У регіональних прокуратурах та військових прокуратурах регіонів персональні дані формуються відповідними кадровими підрозділами та передаються відомчими каналами прийому-передачі даних до кадрового підрозділу Генеральної прокуратури України.

Після перевірки персональних даних кадровим підрозділом Генеральної прокуратури України виготовляється посвідчення з використанням відповідного обладнання.

Виготовлені посвідчення реєструються в журналі обліку виданих службових посвідчень прокурора.

Прокурор, який отримав посвідчення, розписується в журналі обліку виданих службових посвідчень прокурора про його отримання та необхідність повернення при звільненні, призначенні на іншу посаду та в інших випадках, визначених цим Положенням.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що поновлення прокурора на посаді є підставою для оформлення та видачі йому Генеральним прокурором або за його дорученням іншим прокурором службового посвідчення.

Як встановлено з матеріалів справи, позивача наказом Прокуратури Волинської області від 20.03.2020 поновлено на посаді прокурора 20.03.2020, однак, станом на момент звернення його з позовом до суду та розгляду справи судом службове посвідчення видано не було.

Посилання відповідача на подання ОСОБА_1 заяви про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та надання такої наказом від 26.03.2020 №148к з 30.03.2020 по 12.01.2022 включно, на думку суду апеляційної інстанції, жодним чином не впливає на обов`язок видачі службового посвідчення прокурора з дня набуття ним повноважень.

Також не заслуговують на увагу твердження відповідача, що в період з 20.03.2020 по 30.03.2020 ОСОБА_1 не виконував службових обов`язків прокурора за напрямком його роботи, оскільки службове посвідчення видається прокурорам з дня набуття ними повноважень, а не фактичного виконання чи невиконання службових обов`язків.

Таким чином, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про безпідставність доводів ОСОБА_1 про невжиття заходів Прокуратурою Волинської області щодо видачі йому посвідчення.

Враховуючи викладене, а також те, що службове посвідчення вручається Генеральним прокурором України або за його дорученням іншим прокурором, позов ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача видати службове посвідчення задоволенню не підлягає з огляду на те, що до повноважень Прокуратури Волинської області належить лише формування персональних даних та їх передача відомчими каналами прийому-передачі даних до кадрового підрозділу Генеральної прокуратури України для виготовлення службового посвідчення, а не безпосередня видача службових посвідчень. Тому така вимога заявлена до неналежного відповідача.

Що стосується невиплати ОСОБА_1 премії за березень 2020 року слід зазначити, що частиною другою статі 8 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», відповідно до підпункту 2 пункту 2 якої керівникам органів прокуратури надано право у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також з нагоди державних, професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання.

Підстави і порядок преміювання прокурорів, слідчих, працівників, що виконують функції з обслуговування, службовців, робітників органів прокуратури визначені Положенням про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України від 09.08.2017 №234, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2017 за №1028/30896 (далі Положення №234).

Премії виплачуються працівникам та членам Комісії на підставі наказів Генеральної прокуратури України, керівників регіональних прокуратур, ректора Національної академії прокуратури України, голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Розмір премій визначається відповідно до об`єктивної оцінки роботи працівника, члена Комісії та їх особистого внеску в загальні результати роботи у відсотках до посадового окладу або місячної заробітної плати працівника (крім доплат за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та за виконання обов`язків тимчасово відсутнього керівника) і члена Комісії (пункти 3, 4 Положення №234).

З наведеного правового регулювання слідує, що преміювання працівників прокуратури є правом керівника, а не його обов`язком. Розмір премій установлюється для кожної особи в індивідуальному порядку, відповідно до об`єктивної оцінки її роботи та особистого вкладу в загальні результати роботи, тобто виходячи з рівня виконання працівником службових обов`язків, завдань і доручень та дотримання трудової дисципліни, а також у межах затвердженого фонду оплати праці.

Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.10.2020 у справі № № 825/1788/16.

Як встановлено з матеріалів справи, в березні 2020 року ОСОБА_1 не виконував функціональні обов`язки прокурора за напрямком його роботи, оскільки поновлений на посаду прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області, який наказом Генеральної прокуратури України від 15.07.2015 №39ш ліквідовано, а посаду прокурора цього відділу скорочено. Крім того, після поновлення на посаді 20.03.2020 (фактично став до роботи 23.03.2020) і до відбуття у відпустку по догляду за дитиною (30.03.2020) позивач фактично працював у березні 2020 року 5 робочих днів.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність реалізації відповідачем права на депреміювання ОСОБА_2 і відсутність правових підстав для задоволення його позовних вимог у частині скасування пункту 3 наказу прокурора Волинської області від 26.03.2020 №147к «Про преміювання», яким вирішено не виплачувати позивачу премію за березень 2020 року.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, однак, дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що не призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою часткового задоволення апеляційної скарги та зміни мотивувальної частини рішення суду в частині позовної вимоги про зобов`язання видати службове посвідчення.

Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі № 140/6040/20 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання видати службове посвідчення змінити в частині мотивів відмови.

В решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі № 140/6040/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 14.12.2020