Справа № 826/10043/18
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Київ №826/10043/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянув-ши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною і скасування постанови від 13.03.2018 №59,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною і скасу-вати постанову відповідача від 13.03.2018 №59 про накладення штрафу у розмірі 335070 грн.

Підставами позову є помилковість висновків відповідача про порушення позивачем вимог ст. 24 КЗпП України. Заперечуючи проти порушення позивач стверджує про помил-кове ототожнення відповідачем зобов`язань виконавців за цивільно-правовими договорами з обов`язками працівників за трудовим договором. Зазначає, що договори підряду, укладені ним із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не є підставою для виникнення трудових відносин між сторонами.

Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити в позові з підстав правомірності прийняття оспорюваної постанови. Відповідач посилається на результати інспекційного відвідування, яким встановлено порушення позивачем вимог ст. 24 КЗпП України. Доводячи наявність вказаного порушення відповідач зазначає, що укладені позивачем із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договори підряду мають ознаки трудових: спрямовані на виконання працівниками роботи за певною професією; не містять конкретних видів і обсягів робіт, які підлягають виконанню; є режим роботи з обідньою перервою; винагорода випла-чується періодично; забезпечення працівників засобами індивідуального захисту.

Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

На підставі наказу від 05.02.2018 №275, копія якого наявна у справі (а.с. 93), відпові-дач провів інспекційне відвідування позивача. У позовній заяві та у відзиві сторони визнають обставину того, що інспекційне відвідування позивача проведено на підставі направлення від 05.02.2018 №73.

Позивач надав копію направлення на проведення інспекційного відвідування від 22.03.2018 №185 (а.с. 19), яке, як вбачається з його змісту, стосується інспекційного відві-дування іншого суб`єкта господарювання (ТОВ "Північно-Український будівельний альянс), тому даний доказ є неналежним і не береться судом до розгляду.

За результатами інспекційного відвідування позивача відповідачем складено акт від 19.02.2018 №26-63/61, копія якого наявна у справі (а.с. 97-103). Згідно з актом відповідач встановив порушення позивачем вимог ст. 24 КЗпП України, яке полягає у тому, що трудові відносини із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не оформлені належним чином.

На підставі вказаного акта відповідач виніс постанову від 13.03.2018 №59, якою на підставі ст. 265 КЗпП України на позивача наклав штраф у розмірі 335070 грн. (а.с. 20-23).

Також відповідачем винесено припис від 19.02.2018 №26-63/40 про усунення виявлених порушень (а.с. 104-113).

Спірні правовідносини виникли у сфері державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами та стосуються правомірності постанови про накладення штрафу.

Частиною 3 ст. 24 КЗпП України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які вико-ристовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцяти-кратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Як вбачається із змісту акта інспекційного відвідування і оспорюваної постанови, зміст порушення позивачем ст. 24 КЗпП України полягає у тому, що трудові відносини із працівниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не оформлені належним чином. Такий висновок відповідача ґрунтується на наступних обставинах:

- подані для інспекційного відвідування договори підряду на виконання будівельних робіт від 26.01.2018, 26.01.2018 і від 01.02.2018, укладені між позивачем (Замовник) і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Виконавці), мають ознаки трудових: за даними договорами праців-ники зобов`язані виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї професії - підсобного робітника, виконувати трудову функцію в діяльності підприєм-ства; предметом договору є власне праця працівника в процесі виробництва, що також передбачає виконання роботи відповідно до чи режиму роботи, встановленому роботодав-цем, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру має бути виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт без поширення вимог правил внутрішнього трудового розпорядку Замовника з самостійною організацією свого режиму роботи та відпочинку;

- відповідач зазначив про можливість укладення цивільно-правової угоди для вико-нання робіт за певною професією, але за умови, що виконавці є приватними підприємцями; у договорах відсутні дані щодо підприємницької діяльності Виконавців;

- положення п.п. 2.1.3 і 2.1.5 договорів, які відповідають вимогам ст.ст. 131, 159 КЗпП України та суперечить ст. 837 ЦК України; згідно з п. 3.1 договорів Замовник сплачує Виконавцю грошову винагороду у вигляді фіксованої суми 5000 грн. за процес праці незалежно від обсягу і результатів виконаних робіт, що містить ознаки заробітної плати;

- у своїх поясненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомили, що працюють в ТОВ "Спецбуд-Плюс" з 08 год. до 19 год., обідня перерва з 13 год. по 14 год., до обов`язків ОСОБА_2 входить виконання робіт по договору, працює з 23.01.2018 та отримав аванс в розмірі 1500 грн., а ОСОБА_3 грошову винагороду отримує два рази на місяць.

За цих обставин, відповідач дійшов висновку, що подані договори мають ознаки строкового трудового договору.

Оцінюючи встановлені перевіркою обставини і обґрунтованість висновку відповідача, суд враховує наступне.

Як визначено у ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізич-ною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Як визначено у ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`я-зується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1). Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Також суд враховує усталену практику Верховного Суду щодо розмежування трудових і цивільно-правових договорів, висловлену у постановах від 04.07.2018 №820/1432/17, від 13.06.2019 №824/896/18-а, від 25.11.2019 №620/392/19, від 12.03.2020 №400/1821/19, від 29.05.2020 №221/2350/17.

Верховний Суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпоряд-ковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. Предметом трудового договору завжди є праця працівника в процесі виробництва, предметом ж договору цивільно-правового характеру є виконання стороною договору певного визначеного обсягу робіт (послуг).

Верховний Суд робить висновок про порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України зазна-чаючи, зокрема, що відносини з працівником, яка фактично здійснювала роботу продавця-консультанта оформлені шляхом укладення цивільно-правового договору, які за своїм характером фактично є трудовими, оскільки не містять конкретних фізичних величин або ж об`ємів робіт.

Також Верховний Суд в постановах від 24.10.2019 №804/6962/17 та від 25.11.2019 №620/392/19 зазначив: "Суд має наголосити на тому, що дії позивача щодо надання трудо-вим договорам форми цивільно-правового договору перешкоджають реалізації прав фізич-них осіб на працю, гарантованого Конституцією України та Кодексом законів про працю України, шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки тощо".

Виходячи із вказаних Верховним Судом критеріїв, суд, дослідивши зміст поданих позивачем договорів підряду на виконання будівельних робіт і поданих відповідачем пояс-нень ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , дійшов висновку про обґрунтованість висновків відповідача.

Так, у договорах підряду (а.с. 24-29) не вказано конкретного обсягу виконуваної роботи (послуг), який замовляє позивач, натомість зазначено про виконання підсобних робіт на об`єкті будівництва; відсутні кількісні, вартісні чи інші натуральні показники результатів роботи, а лише зазначено про однакову грошову винагороду за виконану роботу у розмірі 5000 грн.

У письмових поясненнях від 19.02.2018 ОСОБА_3 повідомив, що із серпня робить різноробочим на ТОВ "Спецбуд-Плюс"; робочий день починається з 08 год. по 19 год., обідня перерва з 13 год. по 14 год.; отримує винагороду відповідно до договору за виконану роботу; є підсобним робітком, до обов`язків якого входить розбирання цегли, розвезення цегли, прибирання поверхів, допомога зварнику; грошову винагороду отримує двічі на місяць; отримує у зав.складом каску, жилетку, монтажний пояс (а.с. 94).

У письмових поясненнях від 19.02.2018 ОСОБА_2 повідомив, що з 23.01.2018 працює з договором з ТОВ "Спецбуд-Плюс" з 08 год. по 19 год., обідня перерва з 13 год. по 14 год.; до його обов`язків входить виконання робіт по договору; заробітну плату не отримував, аванс отримав у розмірі 1500 грн. (а.с. 96).

З пояснень працівників не вбачається виконання ними певного виду і обсягу робіт (послуг), передачі результатів робіт (послуг) позивачу.

У договорах не вказано, що Виконавці є суб`єктами господарювання (фізичними особами - підприємцями, тощо); про такі факти позивач не зазначав під час інспекційного відвідування і під час розгляду справи, відповідних доказів не подавав; ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такі факти не повідомляли у своїх поясненнях також.

Між позивачем і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не складались акти виконаних робіт (наданих послуг) чи інші документи, які б підтверджували здачу-прийняття позивачем виконаних ними робіт.

Враховуючи вищевикладене, суд, погоджуючись з висновком відповідача, вважає, що укладені між позивачем ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договори мають ознаки трудових, оскільки названі особи виконували не певну індивідуально-визначену підрядну роботу, а роботу з визначеної певної професії (підсобний робітник); фактичним предметом договорів є праця працівника в процесі виробництва, а не виконання певного визначеного обсягу робіт (послуг).

Щодо відсутності письмових пояснень ОСОБА_1 , то, як вбачається з преамбули наказу відповідача від 05.02.2018 №275 (а.с. 93), з ним настав нещасний випадок із смер-тельним наслідком, що стався 03.02.2018 та ТОВ "Спецбуд-Плюс", тому їх відсутність не впливає на обґрунтованість висновків відповідача.

Позивач додав до позовної заяви копію науково-правового експертного висновку від 25.06.2018 №126/134-е, підготовленого заступником директора Інституту держави і права ім. В.М. Корецького НАН України Нагребельним В.П. (а.с. 30-38), в якому зроблено висновки, що договори підряду, укладені між позивачем і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , містять усі ознаки цивільно-правового (а не трудового договору) на виконання певного виду робіт (підряду), а також про те, що вказані договори не можуть бути підставою для виникнення трудових відносин між їх сторонами, а зумовлюють виникнення цивільно-правових відносин.

Згідно із ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що об-ґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) пись-мовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свід-ків (ч. 2).

Даний висновок не є висновком експерта відповідно до ст. 101 КАС України або вис-новком експерта у галузі права відповідно до ст. 112 КАС України, а також не містить даних про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, тому не є письмовим, речовим чи електронним доказом відповідно до ст.ст. 94, 96, 99 КАС України.

Таким чином, наданий позивачами висновок не є доказом у справі. Проте оцінці підлягають аргументи сторін й позивач не позбавлений права використовувати цей висновок як допоміжний (консультаційний) у доведенні переконливості своїх доводів.

Суд, дослідивши зміст висновку, вважає, що аргументи позивача не спростовують обґрунтованість висновків відповідача, які відповідають наявним у справі та дослідженим судом доказам і усталеній практиці Верховного Суду у справах у подібних правовідносинах, висновки якого, у свою чергу, є обов`язковими для врахування судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Отже, висновок відповідача про фактичний допуск до роботи трьох працівників без належного оформлення з ними трудового договору (контракту), чим порушено вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України, є обґрунтованим і знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи та доводить наявність передбачених ч. 2 ст. 265 цього Кодексу підстав для застосування до позивача штрафу.

Пунктами 2, 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови), визначено, що штрафи накладаються начальником територіальних органів Держпраці за результатами розгляду справи на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Оспорювана постанова прийнята начальником Головного управління Держпраці у Київській області за результатами розгляду справи на підставі відповідного акта, що ніким з учасників справи не заперечується і не оспорюється. Розмір штрафу (3*3723*30=335070 грн.) відповідає вимогам ч. 2 ст. 265 КЗпП України з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати становив 3723 грн., чинного на час прийняття постанови.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність оспорюва-ної постанови, яка прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КЗпП України, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, з урахуванням обставин, які мають значення для її прийняття.

Позивач не зазначив, а судом не встановлено порушення відповідачем інших крите-ріїв, визначених ст. 2 КАС України, при винесенні оспорюваної постанови, тому підстав для висновку про порушення прав позивача у суду немає.

Враховуючи встановлені судом обставини справи і наведені мотиви, оцінивши усі суттєві аргументи сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання проти-правною і скасування оспорюваної постанови, тому у задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на відмову в позові та згідно із ст. 139 КАС України витрати позивача по сплаті судового збору 5026,05 грн. покладаються на позивача і не підлягають стягненню з відповідача. Інших судових витрат сторонами не заявлено, тому їх розподіл судом не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 241-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс";

01011, м. Київ, вул. Рибальська, 13, .

Відповідач: Головне управління Держпраці у Київській області;

04060, м. Київ, вул. Вавілових, буд. 10, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Дата рішення є днем складення його у повному обсязі.

Суддя Д.А. Костенко