Справа № 400/3863/20
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2020 р. № 400/3863/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо непроведення повного розрахунку при звільненні у вигляді невиплати грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% за кожний повний прослужений календарний рік, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 33450,64 грн., компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки та інших виплат, які зазначені у наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 209 від 03.09.2020 року; зобов`язання провести повний розрахунок при звільненні у вигляді виплати грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% за кожний повний прослужений календарний рік, грошової допомоги вартості за неотримане речове майно у розмірі 33450,64 грн., компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки та інших виплат, які зазначені у наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 209 від 03.09.2020; зобов`язання здійснити виплату компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби, у сумі середньоденного розміру грошового забезпечення у період з 03.09.2020 по день остаточного розрахунку.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач не провів з позивачем повного розрахунку при звільненні. Тому повинен виплатити і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки розрахунок грошового забезпечення під час звільнення було проведено 19.10.2020. Виплата компенсації за неотримане речове майно буде здійснена після надходження коштів на рахунок військової частини. Трудове законодавство не поширюється на проходження служби військовослужбовцями, тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

16.11.2020 позивач надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2020 № 209 старшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) та з 03.09.2020 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

У наказі від 03.09.2020 № 209 зазначено про необхідність виплатити:

- компенсації за невикористану щорічну чергову відпустку 2020 року 8 діб;

- компенсації за невикористану щорічну чергову відпустку 2019 року 15 діб;

- компенсації за невикористану щорічну чергову відпустку 2017 року 15 діб;

- грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% за кожний повний прослужений календарний рік;

- грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 33450,64 грн.

При звільненні позивачу не виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної чергової відпустки, грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% за кожний повний прослужений календарний рік; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 33450,64 грн.

Відповідач до відзиву надав розрахунок та відомість розподілу виплат, які свідчать про виплату позивачу 19.10.2020 компенсацій за невикористані щорічні чергові відпустки за 2020, 2019, 2017 роки та грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% за кожний повний прослужений календарний рік.

Відтак, спірним залишається невиплата позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 33450,64 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач у відзиві зазначив про відсутність коштів для виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 33450,64 грн. та надав копію заявки командування військової частини НОМЕР_1 командиру військової частини НОМЕР_2 щодо надання бюджетних асигнувань та фінансування для виплати, зокрема, ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, п. 3-5 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 року, встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Отже, на час підписання наказу № 209 від 03.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 , останній мав право на грошову компенсацію вартості речового майна, яке він не отримав в період проходження військової служби.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Непоодинокими є випадки, коли працівник за наявності спору з роботодавцем щодо розміру належних при звільненні незначних сум тривалий час не звертається до суду, а у позовній заяві зазначає мінімальну суму простроченої роботодавцем заборгованості, яку, на думку позивача, суд точно стягне у повному обсязі. Проте метою таких дій працівника є не стягнення заборгованості з роботодавця, а стягнення з нього у повному обсязі відшкодування в розмірі середнього заробітку, тобто без будь-якого зменшення розміру останнього. Вказане є наслідком застосування підходу щодо неможливості суду зменшити розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, суд бере до уваги таке.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Суд дійшов висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, суд вважає, що, при визначення розміру належних до виплати працівникові сум необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц.

Відповідно до п. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує, що середній заробіток за період з 04.09.2020 по 10.12.2020 року становить 45924,33 грн. (69 робочих днів х 665,57 грн. (середньоденна заробітна плата, обчислена як частка суми заробітної плати за червень-липень 2020 року і 43 робочих днів у цей період).

Суд вважає за можливе за період з 03.09.2020 року по 10.12.2020 року стягнути на користь позивача середній заробіток в сумі 2000,00 грн., оскільки станом на день прийняття рішення заборгованість в сумі 82713,86 грн. позивачу виплачена 19.10.2020 року. Невиплаченою залишається заборгованість в сумі 33450,64 грн. грошової компенсації за неотримане речове майно.

За таких обставин, позов належить задовольнити частково.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який становить 45924,33 грн. Оскільки позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково на суму 2000 грн., що складає 4,35 % від суми заявлених вимог, то судовий збір, сплачений позивачем за вказані вимоги, підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 36,57 грн., що складає 0,18 % від суми сплаченого судового збору 2691,00 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) щодо невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 33450,64 грн.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 33450,64 грн.

4. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень).

5. В решті позову відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 36,57 грн. (тридцять шість гривень 57 коп.), сплачений квитанцією № 0.0..1 від 23.09.2020 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко