Справа № 640/12195/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючий суддя: Черпіцька Л.Т.
Глущенко Я.Б.
судді:Собків Я.М.

за участю секретаря: Зуєнка Д.П.

за участю:

представника позивача - Курдалевська О.В.,

представника відповідача - Кальковець В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.06.20 у справі за адміністративним позовом Національного медичного університету імені О.О.Богомольця до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,

В С Т А Н О В И Л А:

Національний медичний університет імені О.О. Богомольця звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати прийняте Офісом великих платників податків ДФС податкове повідомлення-рішення № від 10 квітня 2019 року.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що Податковим кодексом України не передбачено підстави та право органів державної фіскальної служби проводити повторні камеральні перевірки. На думку представника позивача, протиправність проведення камеральної перевірки, висновки якої безпідставно покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення, зумовлює протиправність останнього. Також представник позивача зазначив, що у межах спірних правовідносин виникла ситуація з податковими накладними, які не надаються отримувачу, який не є платником ПДВ, а інша частина - це виписані податкові накладні, що пов`язані з «умовним продажем».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 червня 2020 року позов задоволено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що оскільки відповідачем порушено порядок проведення камеральної перевірки, зокрема в частині повторності її проведення, то наявні підстави для задоволення адміністративного позову. Також вказав, що фактичні обставини справи у взаємозв`язку із нормами чинного законодавства дають підстави для висновку, що платник податку, який має виконати вимоги статті 199 Податкового кодексу України, поставлений у залежність від реєстрації податкової накладної контрагентом та своєчасності реєстрації ним таких податкових накладних. Проте, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано, що податкові накладні за «умовним продажем» позивачем зареєстровано після реєстрації відповідних податкових накладних контрагентом.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач мотивує свої вимоги тим, що суд першої інстанції не врахував, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно та з урахуванням всіх обставин справи, а при камеральній перевірці використано дані Єдиного реєстру податкових накладних та інформаційні системи Державної фіскальної служби.

У відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2019 року Офісом великих платників податків ДФС на підставі пункту 200.10 статті 200 та в порядку підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, статті 76 Податкового кодексу України проведена камеральна перевірка діяльності Національного медичного університету імені О.О. Богомольця щодо своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 31 січня 2017 року по 15 лютого 2019 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки №783/28-10-44-04/2010787 від 14 березня 2019 року.

Камеральною перевіркою встановлені порушення Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця вимог пункту 201.10 статті 201 Кодексу, а саме граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, в результаті чого відповідальність платника передбачена пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України.

На підставі висновків акта перевірки Офісом великих платників податків ДФС 10 квітня 2019 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця застосовано штраф у розмірі 10 % за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму 5 496 798,90 грн у розмірі 549679,89 грн. та за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 16 до 30 календарних днів на суму ПДВ 2 879 378,50 грн застосовано штраф у розмірі 20 % у сумі 575 875,70 грн; за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 31 до 60 календарних днів на суму ПДВ 15 298,04 грн застосовано штраф у розмірі 30 % у сумі 4 589,40 грн загальна сума штрафу становить 1 130 144,99 грн.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Предмет, підстави та порядок проведення камеральних перевірок визначені у ст.ст. 75, 76 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 75.1.1 ст. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно зі ст. 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу. Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Зазначені норми права вказують на те, що своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних є одним із напрямів, за яким проводиться камеральна перевірка.

Така перевірка проводиться без відома та згоди платника податків у приміщенні контролюючого органу на підставі даних, зокрема Єдиного реєстру податкових накладних.

Також камеральна перевірка не потребує прийняття окремого рішення про її призначення, у якій би визначався період, що підлягає перевірці та її предмет.

Єдиним обмеженням, яке прямо встановлене Податковим кодексом України для проведення камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних є те, що вона може бути проведена у межах 1095 денного строку.

Отже, Податковий кодекс України не встановлює для контролюючого органу право проводити камеральну перевірку за напрямом та за період, що вже були предметом раніше проведеної камеральної перевірки.

Одночасно Податковий кодекс України не містить прямої заборони щодо проведення перевірок з питань пп. 75.1.1 ст. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України у межах строку, що встановлений п. 76.3 ст. 76 Податкового кодексу України.

Колегія суддів враховує, що одним із принципів, на якому ґрунтується податкове законодавство України, згідно з пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, є презумція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Податковий кодекс України у спірних правовідносинах допускає множинне трактування прав контролюючого органу щодо повторного проведення камеральної перевірки, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Надаючи оцінку діям Офісу великих платників податків ДФС щодо проведення камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкової накладної/розрахунків коригування до податкових накладних, які були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, за період та з предмету, що був перевірений раніше, колегія суддів виходить також із того, що Офіс великих платників податків ДПС згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обов`язки посадових та службових осіб контролюючих органів, у тому числі під час проведення камеральної перевірки, визначені у ст. 21 Податкового кодексу України.

Згідно з пп.пп. 21.1.2 - 21.1.4 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Отже, зазначені норми права зобов`язують посадових осіб контролюючого органу під час проведення камеральної перевірки сумлінно виконувати свої обов`язки і забезпечувати ефективну перевірку дотримання платником податків строку реєстрації кожної податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкових накладних, що містилася в Єдиному реєстрі податкових накладних та була зареєстрована у період, охоплений камеральною перевіркою.

Саме по собі не забезпечення контролюючим органом належного дослідження документів та обставин, які становили предмет перевірки, не може бути підставою для визнання законним проведення повторної перевірки за період, що вже був охоплений аналогічними попередньо проведеними заходами податкового контролю.

Колегія суддів враховує, що згідно з пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується також на принципі невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.

У зв`язку з цим колегія суддів допускає, що у певних випадках повторне проведення камеральної перевірки з того ж предмету може бути виправданим та обумовлюватися необхідністю реалізації принципу невідворотність настання відповідальності за порушення податкового законодавства.

Разом з тим, з огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення доцільності проведення повторної камеральної перевірки має бути доведений контролюючим органом у кожному окремому випадку.

Колегія суддів зауважує, що у разі сумлінного виконання покладених на контролюючі органи функцій щодо здійснення податкового контролю та підходу до виконання завдань, які б забезпечувати ефективну роботу, контролюючий орган мав можливість проводити камеральні перевірки за періоди, які б дозволили здійснити належний аналіз усього обсягу документів, що становлять предмет перевірки та оформити акт камеральної перевірки у спосіб, який виключав би потребу в повторному проведенні перевірки аналогічних періодів.

З письмових доказів, що приєднані до матеріалів справи, не вбачається обставин, за яких повторна камеральна перевірка була б виправданою.

Так, з матеріалів справи вбачається, що актом перевірки №783/28-10-44-04/2010787 від 14 березня 2019 року охоплено період з 31 січня 2017 року по 15 лютого 2019 року.

Водночас, наявними матеріалами справи підтверджується, що Офіс великих платників податків ДФС уже проводив камеральні перевірки з питань своєчасності реєстрації податкових накладних, результати яких відображені в актах перевірки:

від 24 листопада 2017 року №4219/28-10-42-07/02010787 (за період з 08 лютого 2017 року по 31 травня 2017 року, з 01 липня 2017 року по 06 вересня 2017 року);

від 17 квітня 2018 року №922/28-10-42-07/02010787 (за період з 07 грудня 2017 року по 26 лютого 2018 року);

від 30 травня 2018 року (за період з 30 березня 2018 року по 13 квітня 2018 року);

від 06 листопада 2018 року №3382/28-10-44-04/02010787 (за період з 29 травня 2018 року по 18 жовтня 2018 року).

Отже, частини періоду з 31 січня 2017 року по 15 лютого 2019 року (акт від 14 березня 2019 року) вже були предметом перевірки, оформлені актами вказаними вище. У свою чергу, вбачаються періоди, які перевірялись вперше.

Дослідивши акти перевірки від 24 листопада 2017 року, від 17 квітня 2018 року, від 30 травня 2018 року, від 06 листопада 2018 року, колегія суддів встановила, що зазначені у них посилання на періоди, що перевірялись не є формальними. Під час проведення таких перевірок контролюючим органом дійсно перевірено дотримання строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних, що внесені до Єдиного реєстру податкових накладних протягом вказаних періодів, у межах яких встановлені факти порушення строку реєстрації податкових накладних.

Дослідивши акт перевірки №783/28-10-44-04/2010787 від 14 березня 2019 року, колегія суддів встановила, що під час проведення камеральної перевірки контролюючим органом встановлені факти порушення строку реєстрації податкових накладних, які складені в період з 31 січня 2017 року по 15 лютого 2019 року.

Відомості про такі податкові накладні були наявні у Єдиному реєстрі податкових накладних на час проведення камеральних перевірок, результати яких оформлені актами від 24 листопада 2017 року, від 17 квітня 2018 року, від 30 травня 2018 року, від 06 листопада 2018 року, а факти порушення строку їх реєстрації могли та мали бути виявлені контролюючим органом під час проведення зазначених перевірок.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що дії Офісу великих платників податків ДФС щодо проведення повторної камеральної перевірки з того ж предмету не відповідають критеріям, що визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Верховний Суд неодноразово (зокрема у постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 812/1283/17, від 11 липня 2019 року у справі № 804/8855/14, від 20 вересня 2019 року у справі № 0340/1931/18) висловлював правову позицію, відповідно до якої здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення. Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку. У випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Враховуючи, що повторна камеральна перевірка позивача за період з 31 січня 2017 року по 15 лютого 2019 року проведена за відсутності законних підстав, застосування штрафу за порушення, які мали місце в цей період, також є незаконним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені фактичні обставини справи є самостійною та достатньою підставою для скасування податкового повідомлення-рішення в судовому порядку.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Пунктом 120-1.2 статті 120.1 ПК України визначено, що відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

У разі реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, штрафні санкції, передбачені абзацом другим цього пункту та пунктом 120 1.1 цієї статті, не застосовуються.

Вказаними нормами права визначено підстави відповідальності платника податку за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в ЄРПН.

Аналіз змісту вищенаведених норм дає підстави для висновку, що штрафні (фінансові) санкції, згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, можуть бути застосовані лише у разі, якщо платник податків - продавець товарів/послуг був зобов`язаний, відповідно до вимог цього кодексу, скласти та зареєструвати податкову накладну/розрахунок корегування до податкової накладної у зв`язку з постачанням товарів/послуг, надходженням коштів від покупця як авансу, зміною компенсації їх вартості, які впливають (зменшують чи збільшують) на суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість платника податку-продавця та підлягають відображенню у податковій звітності з ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що частина податкових накладних позивача є такими, які не надаються отримувачу, який не є платником ПДВ, а частина податкових накладних пов`язані з «умовним продажем».

Так, до податкових накладних, що пов`язані з «умовним продажем» належать додаткові накладні, де вказано назвою контрагента « 0»: №82 від 31 січня 2017 року; №242 від 31 грудня 2017 року; №136 від 28 лютого 2017 року, №243 від 31 грудня 2017 року; №75 від 31 березня 2017 року; №244 від 31 грудня 2017 року; №98 від 28 квітня 2017 року; №97 від 28 квітня 2017 року; №245 від 31 грудня 2017 року; №238 від 31 травня 2017 року; №246 від 31 грудня 2017 року; №247 від 31 грудня 2017 року; №128 від 31 липня 2017 року; №127 від 31 липня 2017 року; №248 від 31 грудня 2017 року; №183 від 31 серпня 2017 року, №184 від 31 серпня 2017 року; №249 від 31 грудня 2017 року; №220 від 29 вересня 2017 року; №250 від 31 грудня 2017 року; №212 від 31 жовтня 2017 року; №251 від 31 грудня 2017 року; №165 від 30 листопада 2017 року; №164 від 30 листопада 2017 року; №163 від 30 листопада 2017 року; №162 від 30 листопада 2017 року; №252 від 31 грудня 2017 року; №154 від 29 грудня 2017 року; №160 від 29 грудня 2017 року; №155 від 29 грудня 2017 року; №156 від 29 грудня 2017 року; №159 від 29 грудня 2017 року; №241 від 29 грудня 2017 року; №253 від 31 грудня 2017 року; №178 від 29 грудня 2017 року; №177 від 29 грудня 2017 року; №172 від 29 грудня 2017 року; №172 від 29 грудня 2017 року; №179 від 29 грудня 2017 року; №140 від 28 лютого 2018 року; №177 від 30 березня 2018 року; №186 від 31 липня 2018 року; №185 від 31 липня 2018 року; №187, №188 від 31 липня 2018 року; №135, 136 від 31 серпня 2018 року; №143 від 28 вересня 2018 року.

Частиною 199.1 статті 199 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що фактичні обставини справи у взаємозв`язку із нормами чинного законодавства дають підстави для висновку, що платник податку, який має виконати вимоги статті 199 Податкового кодексу України, поставлений у залежність від реєстрації податкової накладної контрагентом та своєчасності реєстрації ним таких податкових накладних.

Проте, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано, що податкові накладні за «умовним продажем» позивачем зареєстровано після реєстрації відповідних податкових накладних контрагентом.

До податкових накладних, які не надаються отримувачу, оскільки «контрагент не платник ПДВ» відносяться податкові накладні, де вказано назвою контрагента « 00 », а саме: № 202,231,232,236,233,235,234,237 від 29 грудня 2017 року, 38,39 від 11 липня 2017 року, 21 від 07 липня 2017 року, 6 від 01 листопада 2017 року, 12 від 03 листопада 2017 року, 16 від 06 листопада 2017 року, 7 від 02 листопада 2017 року, 53 від 14 листопада 2017 року, 1,2 від 01 жовтня 2018 року, 11,10 від 02 жовтня 2018 року, 13,14 від 03 жовтня 2018 року, 22,23 від 04 жовтня 2018 року, 117 від 05 жовтня 2018 року, 28,27 від 08 жовтня 2018 року, 33,32 від 09 жовтня 2018 року, 38,39 від 10 жовтня 2018 року, 43,44 від 11 жовтня 2018 року, 152 від 15 жовтня 2018 року, 50,51 від 16 жовтня 2018 року, 57,56,121,60 від 17 жовтня 2018 року, 62,65 від 18 жовтня 2018 року, 69,70 від 19 жовтня 2018 року, 75,74 від 22 жовтня 2018 року, 81,83 від 23 жовтня 2018 року, 84,85 від 24 жовтня 2018 року, 92, 89 від 25 жовтня 2018 року, 97 від 26 жовтня 2018 року, 102,103 від 29 жовтня 2018 року, 105,108,109, 122 від 30 жовтня 2018 року, 123,125 від 31 жовтня 2018 року, 64 від 12 березня 2018 року, 66 від 07 березня 2018 року, 67 від 13 березня 2018 року, 1,2 від 02 квітня 2018 року, 7,6 від 03 квітня 2018 року, 17,16 від 04 квітня 2018 року, 23,22 від 05 квітня 2018 року, 29,30 від 06 квітня 2018 року, 34 від 10 квітня 2018 року, 38,37 від 11 квітня 2018 року, 44,45 від 12 квітня 2018 року, 49,53,54,50 від 13 квітня 2018 року, 128 від 27 квітня 2018 року, 1,2 від 02 травня 2018 року, 10,7,11 від 03 травня 2018 року, 17,14 від 04 травня 2018 року, 19,21 від 05 травня 2018 року, 24,23 від 07 травня 2018 року, 32,33 від 08 травня 2018 року, 36,35 від 10 травня 2018 року, 42,43,44,48,49 від 01 травня 2018 року, 54,53 від 14 травня 2018 року, 61,62 від 15 травня 2018 року, 144 від 31 травня 2018 року, 4,5 від 01 червня 2018 року, 10,11 від 04 червня 2019 року, 16,17 від 05 червня 2018 року, 22,21 від 06 червня 2018 року, 27 від 07 червня 2018 року, 33,32 від 08 червня 2018 року, 39,40 від 11 червня 2018 року, 42,43 від 12 червня 2018 року, 53,50 від 13 червня 2018 року, 59,144 від 14 червня 2018 року, 68,69 від 15 червня 2018 року, 170 від 27 червня 2018 року, 28 від 04 липня 2018 року, 3,4 від 02 липня 2018 року, 8 від 03 липня 2018 року, 27 від 04 липня 2018 року, 175, 30,60 від 05 липня 2018 року, 35,91,177 від 06 липня 2018 року, 43,44 від 09 липня 2018 року, №10 від 03 липня 2018 року, 184 від 09 липня 2018 року, №50,55 від 10 липня 2018 року; 57, 181 від 11 липня 2018 року, 74 від 13 липня 2018 року, 183 від 19 липня 2018 року, 1,2 від 01 серпня 2018 року, 9 від 02 серпня 2018 року, 12,13 від 03 серпня 2018 року, 18,19 від 06 серпня 2018 року, 21,25,26 від 07 серпня 2018 року, 34,35,36 від 08 серпня 2018 року, 40,45 від 09 серпня 2018 року, 51,53 від 10 серпня 2018 року, 57,56 від 13 серпня 2018 року, 60, 62 від 14 серпня 2018 року, 69 від 15 серпня 2018 року, 72,71 від 16 серпня 2018 року, 80,79 від 17 серпня 2018 року, 83 ,84 від 20 серпня 2018 року, 87, 86 від 21 серпня 2018 року, 92,95 від 22 серпня 2018 року, 100,98 від 23 серпня 2018 року, 105,102 від 27 серпня 2018 року, №109,107 від 28 серпня 2018 року; 105,102 від 27 серпня 2018 року, 109,107 від 28 серпня 2018 року, 16,115,112,111 від 29 серпня 2018 року, 124,125,123 від 30 серпня 2018 року, 132,133 від 31 серпня 2018 року, 1,2 від 03 вересня 2018 року, 10 від 04 вересня 2018 року, 13 від 05 вересня 2018 року, 33,35 від 06 вересня 2018 року, 41,40 від 07 вересня 2018 року, 9 від 04 вересня 2018 року, 12 від 05 вересня 2018 року, 46,47 від 10 вересня 2018 року 49 від 11 вересня 2018 року, 63,62 від 12 вересня 2018 року, 66,65 від 13 вересня 2018 року, 76,77,72,73 від 14 вересня 2018 року, 83,84 від 17 вересня 2018 року, 90 від 18 вересня 2018 року, 95 від 19 вересня 2018 року, 101 від 20 вересня 2018 року, 110 від 21 вересня 2018 року, 115,116 від 24 вересня 2018 року, 123,122 від 25 вересня 2018 року, 128,129 від 26 вересня 2018 року, 133,134 від 27 вересня 2018 року, 137 від 28 вересня 2018 року, 25 від 07 лютого 2019 року, №132 від 03 січня 2019 року, 131,133 від 09 січня 2019 року.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку з порушенням відповідачем порядку проведення камеральної перевірки, зокрема в частині повторності її проведення, наявні підстави для задоволення адміністративного позову.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.241,242,310,316,321,322,325,329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.06.20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий суддя: Л.Т. Черпіцька
судді:Я.Б. Глущенко
Я.М. Собків