Справа № 489/2989/20
Суддя: Кирильчук О. І.
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/2989/20
Провадження №2-а/489/248/20
РІШЕННЯ

іменем України

11 грудня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., представника позивача Шевченка І.В., представника відповідача Сиволапа В.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа - Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 21.06.2020 року серії ЕАМ №2717654,

встановив:

Позивач просить скасувати постанову від 21.06.2020 року серії ЕАМ №2717654 по справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

На обґрунтування вимог вказує, що 21.06.2020 року інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області Слатвінським Олександром Миколайовичем відносно нього винесено постанову серії ЕАМ №2717654 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за порушення ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі-КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що 21.06.2020 року він керуючи транспортним засобом марки «BMW X6» державний номерний знак НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 81 км./год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населенному пункті на 31 км./год., чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху (надалі-ПДР).

Вважає, що постанова винесена відповідачем з порушенням норм ст.283 КУпАП, а тому не може вважатись такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню. Відповідач не надав позивачу можливість скористатись юридичною допомогою адвоката, чим порушив його право на захист. Вимірювання швидкості руху було здійснено приладом з функцією фото та відео фіксації не в автоматичному режимі, а в ручному. Також, позивач просить розподілити судові витрати, стягнувши на його користь витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 30000 грн.00 коп.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, яким він заперечував проти задоволення позову, оскільки вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Під час несення служби (контроль за швидкісним режимом) 21.06.2020 року, в м.Миколаєві, по проспекту Центральному,191, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LT20/20 (серійний номер ТС000763) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій транспортного засобу марки «BMW X6» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 81 км./год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 31 км./год., чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху. Після подачи сигналу про зупинку транспортному засобу, водій вказаного автомобіля зупинився, проте коли інспектор направився до службового автомобіля для того, щоб взяти службовий планшет для належного розгляду справи, водій транспортного засобу «BMW X6» державний номерний знак НОМЕР_1 , поїхав з місця. Після переслідування вказаний автомобіль було зупинено на вул.Херсонське шосе,1, в м.Миколаєві. Встановивши факт вчинення правопорушення п.12.4 ПДР, інспектором Слатвінським О.М. було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів відносно водія, ким виявився ОСОБА_1 . Позивачу було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та винесено постанову за ч.1 ст.122 КУпАП, якою накладено стягнення на правопорушника в розмірі 255 грн. Відповідно до вимог ст.285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, поте останній відмовився від отримання її копії, після чого постанову направлено засобами поштового зв`язку за адресою проживання позивача. До початку використання приладу TruCam всі можливі місця розміщення технічних засобів автофіксації було позначено відповідними дорожніми знаками, а саме: дорожній знак 5.70 Додатку 1 ПДР «Фото-, відеофіксування порушень ПДР» з табличкою 7.2.1 (в обидві сторони). Факт вчинення правопорушення підтверджується відеозаписом та фото з приладу TruCam LTI20/20 №ТС000763 та відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора. Лазерний вимірювач швидкості TruCam має свідоцтво про повірку та є вимірювальним приладом, його використання є законним.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01 жовтня 2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу строк до 1 листопада 2020 року для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 10.12.2020 року замінено неналежного відповідача інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Слатвінського Олександра Миколайовича на належного відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч.2 статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2717654 від 21.06.2020 року вбачається, що 21.06.2020 року о 11 год. 40 хв. в м.Миколаєві, вул.Херсонське шосе,1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «BMW X6» державний номерний знак НОМЕР_1 рухався в населеному пункті зі швидкістю 81 км./год.,(TruCam 000763, повірка чинна до 19.12.2020 р.), чим порушив п.12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км./год., за що передбачена відповільність ч.1 ст.122 КУпАП, внаслідок чого на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп.

Відповідно до п.12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

За змістом ст.175 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч.3 ст.79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч.8 ст.79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи, що відповідачем подано відзив із доказами до суду 9 листопада 2020 року, тобто з порушенням встановленого ухвалою про відкриття провадження строку, і представник позивача заперечує проти їх прийняття, а представником відповідача не обґрунтовано неможливість їх подання у вказаний строк, то всі подані відповідачем докази не приймаються до розгляду.

Відповідно до ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи, що відсутні достатні докази, які б свідчили про вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, тобто що саме позивач керував транспортним засобом в момент порушення правил дорожнього руху, про що наголошено в судовому засіданні представником позивача, то постанова про накладення адміністративного стягнення від 21.06.2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом ч.3 ст.143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Жодних поважних причин неможливості подання доказів на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу у зробленій представником позивача в судовому засіданні заяві не наведено, тому відсутні підстави для вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, що має наслідком її скасування, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена останнім сума судового збору в розмірі 420,40 грн.

Відповідно до ч.3 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому склад та розмір витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу, позивачем додано до позовної заяви детальний (попередній) опис послуг, наданих адвокатом у рамках договору про надання правничої допомоги на суму 30 000 грн. 00 коп., ордер на надання адвокатом Шевченко І.В. правничої допомоги ОСОБА_1 в Ленінському районному суду м.Миколава серія ВЕ №1008198, б/н від 23.06.2020 року та договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 23.06.2020 року.

Відповідно до розділу 4 договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 23.06.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 («Клієнт») та адвокатом Шевченко І.В. («Виконавець»), винагорода Виконавця за надання правової допомоги(гонорар) становить 2000 грн. за 1 годину роботи Виконавця. Інші умови оплати можуть визначатися в додатковій угоді/угодах, що є невід`ємною частиною Договору. Загальна сума винагороди розраховується Виконавцем та вноситься до Акту приймання-передачі наданих послуг. Гонорар підлягає сплаті протягом 3 банківських днів з моменту підписання Сторонами відповідного Акту приймання-передачі наданих послуг на підставі виставленого рахунку.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу з тих підстав, що відсутні будь-які докази реальності понесених витрат на правничу допомогу.

Враховуючи, що договір про надання правової допомоги від 23.06.2020 року не містить відомостей, щодо того в якій саме справі, що перебуває в провадженні Ленінського районного суду м.Миколаєва, була надана правова допомога ОСОБА_1 , а детальний (попередній) опис послуг, наданих адвокатом у рамках договору про надання правничої допомоги зроблено із посиланням на ч.4 ст.134 ЦПК України, тобто на положення Цивільного процесуального кодексу України, підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відсутні з огляду на їх недоведеність.

Керуючись ст. ст. 139, 143, 243-246, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2717654 від 21.06.2020 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 420 грн.40 коп. судового збору.

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 30000 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його постановлення.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Департамент патрульної поліції, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Суддя