Справа № 460/5834/20
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2020 року м. Рівне № 460/5834/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, а також зобов`язання відповідача врахувати позивачу страховий стаж за відповідні місяці періоду 2004-2009 років, у яких ним сплачений єдиний податок із відрахуваннями до Пенсійного фонду України, і призначити пенсію за віком з 12 травня 2020 року, тобто з дня подачі заяви до органу Пенсійного фонду України. За змістом позову вимоги позивача ґрунтуються на тому, що після досягнення пенсійного віку він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Проте, відповідач відмовив в призначенні пенсії, мотивуючи своє рішення відсутністю у позивача страхового стажу в необхідному розмірі. Також відповідач повідомив, що до страхового стажу позивача не був зарахований період провадження ним підприємницької діяльності протягом 2004 - 2009 років у зв`язку з відсутністю даних персоніфікованого обліку за вказаний період. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача та вказує, що з протягом вересня 2002 року - січня 2017 року він перебував на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності на загальній та спрощеній системі оподаткування. З метою підтвердження набуття страхового стражу за період провадження підприємницької діяльності позивач одночасно з заявою про призначення пенсії надав довідку податкового органу про сплату сум єдиного податку протягом 2002 - 2010 років, з яких 42 % відповідних сум переховувалися відділеннями Казначейської служби України до Пенсійного фонду України. Відтак, на думку позивача, рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії є протиправним, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату позивачем єдиного внеску в розмірі не менше мінімального страхового внеску до Пенсійного фонду за період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2009 року, відтак відсутні підстави для зарахування відповідного періоду здійснення ним підприємницької діяльності до загального страхового стажу. Відтак, згідно з документами доданими до заяви про призначення пенсії від 12 травня 2020 року № 544 та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 26 років 5 місяців 29 днів. Таким чином, враховуючи положення статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком через відсутність страхового стажу в обсязі 27 років. З огляду на наведене, відповідач стверджує, що в спірних правовідносинах він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

06 серпня 2020 року позовна заява надійшла до суду.

11 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

07 вересня 2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини справи:

15 лютого 2020 року позивач досягнув віку 60 років.

12 травня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

01 червня 2020 року відповідач листом за № 1700-11-8/15184 повідомив позивачу про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю 27 років страхового стажу. Також у листі зазначено, що загальний страховий стаж позивача, обрахований відповідачем на підставі наданих ним документів та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, становить 26 років 5 місяців 29 днів.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію (стаття 7 Закону № 1788).

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (частина третя статті 4 Закону № 1058).

Частиною першою статті 9 Закону № 1058 визначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закон № 1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 48 Кодексу законів про працю України, статті 62 Закону № 1788 та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Також у пункті 1-3 Порядку № 637 зазначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків; за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Відповідач у відповіді на заяву позивача про призначення пенсії від 12 травня 2020 року та у відзиві на позовну заяву вказує про те, що у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату позивачем єдиного внеску до Пенсійного фонду за період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2009 року. Відтак, на його думку, відсутні підстави для зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності до загального страхового стажу.

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону № 1058).

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058 встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Водночас, суд звертає увагу, що у підпункті 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 зазначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій за нормами Закону № 1058 врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/118461.1 (далі - Порядок № 22-1).

У пункті 2.1. розділу II Порядку № 22-1 встановлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 794 від 04 червня 1998 року затверджене Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення № 794), згідно з пунктом 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення № 794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови.

Згідно пунктом 7 Положення № 794, уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Пунктами 9.1-9.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 жовтня 2001 року № 16-6 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2001 року за № 998/6189 (далі - Інструкція № 16-6) визначено поняття організації персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

З аналізу наведених вище норм слідує, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України.

Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 № 2148-VIII, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 доповнено пунктом 3-1, яким встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

При цьому, до Порядку № 22-1 також були внесені зміни, за змістом яких періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 по 31 грудня 2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 по 31 грудня 2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно пунктом 6 указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва", суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Системний аналіз наведених вище положень законодавства дає підстави для висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Разом з тим, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

В свою чергу, законодавчо визначеною умовою для врахування періоду трудової діяльності особи, яка в проміжок часу з 2000 по 2017 рік займалася підприємництвом, для його страхового стажу є сам лише факт сплати ним страхових внесків, незалежно від їх розміру.

Водночас, вказаній законодавчій прерогативі кореспондують вищенаведені норми спеціального Порядку № 22-1, яким керується у своїй діяльності Пенсійний фонд України та його структурні підрозділи.

Перевіряючи доводи сторін суд звертає увагу на те, що у спірний період здійснення підприємницької діяльності, зокрема за у період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2009 року, позивачем як суб`єктом підприємницької діяльності був сплачений єдиний податок у порядку, визначеному чинним на той час законодавством, що підтверджується копією довідки Острозької ДПІ Рівненського управління Головного управління ДПС у Рівненській області від 02 квітня 2020 року № 4027/ФОП/17-00-53-05, якою стверджено, що ОСОБА_1 (РНООКПП НОМЕР_1 ) з 16 вересня 2002 року по 04 січня 2017 року здійснював підприємницьку діяльність на загальній та спрощеній системі оподаткування, а також сплачував єдиний податок.

Таким чином, здійснюючи підприємницьку діяльність у спірний період, позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі Єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог указу Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 зі змінами та доповненнями (42 % від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду), законодавчо визначеного обов`язку звітуватись перед органами Пенсійного фонду, як платник єдиного податку у позивача не було.

Враховуючи положення статті 26 Закону № 1058 та ще, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії від 12 травня 2020 року вже досягнув віку 60 років, то для призначення пенсії позивачу необхідним є наявність 27 років страхового стажу.

З урахуванням встановлених судом обставин та відповідно до наведених вище правових норм, позивач набув право на зарахування до страхового стажу місяців провадження підприємницької діяльності протягом 2004 - 2009 років, у яких ним сплачений єдиний податок із відрахуванням до Пенсійного фонду України, а саме: січня - листопада 2004 року, червня - листопада 2005 року, вересня - листопада 2006 року, вересня - листопада 2008 року, вересня - листопада 2009 року. Тобто, до загального страхового стажу має бути додатково зараховано 26 місяців.

Оскільки за змістом заяв по суті учасниками справи не заперечуються обставини щодо наявності у позивача страхового стажу, за виключення періоду провадження підприємницької діяльності протягом 2004 - 2009 років, на рівні 26 років 5 місяців 29 днів, то з урахуванням відповідним місяців такого періоду загальний страховий стаж позивача становить 28 років 7 місяців 29 днів, чого в силу приписів статті 26 Закону № 1058 було достатнього для позитивного вирішення питання щодо призначення пенсії.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно прийняв рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, чим порушив гарантоване Конституцією України право останнього на соціальний захист у старості.

Приписами статті 45 Закону № 1058 встановлено, зокрема, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом встановлено, що пенсійного віку позивач досягнув 15 лютого 2020 року, а із заявою про призначення пенсії звернувся до відповідача 12 травня 2020 року, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, у зв`язку з чим пенсія йому має бути призначена з 16 лютого 2020 року.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити повністю.

Крім того, суд приходить до висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог на підставі частини другої статті 9 КАС України з метою повного захисту порушених прав позивача, оскільки в ході судового розгляду суд встановив наявність у позивача права на призначення пенсії з 16 лютого 2020 року, а не з 12 травня 2020 року як просить позивач.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказане, сплачена сума судового збору в розмірі 840,80грн відповідно до квитанції від 03 серпня 2020 року № 6, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає в непризначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 16 лютого 2020 року призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши йому до страхового стажу періоди провадження підприємницької діяльності з січня по листопад 2004 року, з червня по листопад 2005 року, з вересня по листопад 2006 року, з вересня по листопада 2008 року, з вересня по листопад 2009 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір в сумі 840,80грн (вісімсот сорок гривень, 80коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Короленка, 7; ).

Суддя Т.О. Комшелюк