Справа № 823/439/16
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року справа № 823/439/16

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Руденко А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кучеренко О.І.,

представника позивача адвоката Попова А.В.,

представника відповідача Покотілової І.Ю. (за самопредставництвом),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Смілянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Черкаській області, про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Смілянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (далі Смілянська ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області), у якому просила:

визнати протиправними дії Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області по складанню акта від 21 січня 2016 року № 161/23-04-17-0208/ НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб, дотримання роботодавцем законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, правильності обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року»;

визнати протиправними та скасувати:

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21 січня 2016 року № ;

рішення від 10 лютого 2016 року № ;

податкове повідомлення-рішення від 10 лютого 2016 року № ;

податкове повідомлення-рішення від 10 лютого 2016 року № ;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11 березня 2016 року № ;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 квітня 2016 року № Ф-;

податкову вимогу від 25 квітня 2016 року № 1424-23;

податкове повідомлення-рішення від 08 лютого 2016 року № .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вказані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта перевірки від 21.01.2016 №161/23-04-17-0208/ НОМЕР_2 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, дотримання роботодавцем законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 правильності обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2014.

Позивач посилалась на неправомірність перевірки, складення акту перевірки та акту про відмову від допуску до перевірки; порушення строку давності, визначеного ст. 102 Податкового кодексу України; позбавлення можливості надати до перевірки первинні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують витрати позивача при здійсненні господарської діяльності; неналежність як доказів відомостей із системи автоматизованого співставлення на рівні ФС України АІС «Податковий блок».

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 08.06.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2017, позов задоволено повністю.

Постановою Верховного Суду від 26.05.2020 здійснено заміну відповідача у справі - Смілянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області, правонаступником - Головним управлінням ДПС у Черкаській області;

- скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2017 року в частині задоволення позову про визнання протиправними дій Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області по складанню акту від 21 січня 2016 року

№ 161/23-04-17-0208/ НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб, дотримання роботодавцем законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, правильності обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року», ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

- скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2017 року в частині задоволення позову про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21 січня 2016 року № ; рішення від 10 лютого 2016 року № ; податкове повідомлення-рішення від 10 лютого 2016 року № ; податкове повідомлення-рішення від 10 лютого 2016 року № ; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11 березня 2016 року № ; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 квітня 2016 року № Ф-; податкової вимоги від 25 квітня 2016 року № 1424-23; податкове повідомлення-рішення від 08 лютого 2016 року № . Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Руденко А.В.

Ухвалою суду від 15.06.2020 справу прийнято до розгляду у загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання у справі.

Усною ухвалою суду від 09.09.2020, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду.

13.07.2020 відповідач надав відзив на адміністративний позов, у якому проти позову заперечив з тих підстав, що перевірка позивача була проведена відповідно до вимог п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України. посилання позивача у листі від 12.01.2016 за вх. №140/я на мораторій на проведення перевірок протягом 2015-2016р.р є необгрунтованим, оскільки відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №71-V111 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» обмеження з 1 січня 2015 року не поширюються на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Підставою нарахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску стало ненадання позивачем первинних документів бухгалтерського обліку, що є порушенням п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України. Згідно Інформаційної бази даних фонду ДРФО позивачем протягом періоду, що перевірявся, були подані декларації за 2012-2014 роки щодо визначення суми чистого оподатковуваного доходу. проте під час перевірки позивач не підтвердила суми, віднесені до складу витрат, первинними документами бухгалтерського обліку, у зв`язку з чим чистий оподатковуваний дохід, відображений у додатку 5 до податкової декларації, був занижений на 72033986,15 грн.

Строк давності 1095 днів від дати останнього дня граничного строку подання податкової декларації передбачений п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України. проте єдиний соціальний внесок сплачується відповідно до Закону України від 08.07.2010 №2464-V1 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно з п. 16 ст. 25 якого строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

29.07.2020 позивач подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що єдиною підставою для прийняття оскаржуваних рішень є ненадання позивачем до перевірки первинних документів бухгалтерського обліку, проте такі документи у позивача були наявні як під час перевірки, так і на час розгляду справи.

Аналіз положень Податкового кодексу України свідчить про те, що контролюючим органом не надано право у разі недопуску посадових осіб до проведення перевірки складати інший акт, ніж акт про відмову у допуску до проведення перевірки, та, відповідно, приймати будь-які рішення за відсутності факту проведення перевірки.

25.09.2020 позивач подала заяву про часткову відмову від позову, якою відмовилась від позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.01.2016 №, яка скасована рішенням ДФС від 06.04.2016 №3471/Я/99-99-10-01-07-25 (т. 1, а.с. 131-133), та рішення про застосування штрафних санкцій від 10.02.2016 №, яке було скасовано в згідно з рішенням Головного управління ДФС у Черкаській області про результати розгляду скарг позивача від 10.03.2016 №5250/23-00-10-0210 (т.8, а.с. 24-25).

У судовому засіданні 29.09.2020 позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з врахуванням заяви про часткову відмову від позову від 25.09.2020 та просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрована Смілянським міськрайонним управлінням юстиції 11.07.2007, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .

17.12.2015 Смілянською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області винесено наказ №436 «Про проведення документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб, дотримання роботодавцем законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, правильності обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року». Термін перевірки 10 робочих днів з 28 грудня 2015 року по 13 січня 2016 року.

17.12.2015 відповідачем направлено на адресу позивачки повідомлення № 12 та наказ №436 від 17.12.2015 про проведення перевірки, які згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримані останньою 19.12.2015ю

У подальшому 28.12.2015 Смілянською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області прийнято наказ № 444, яким внесено зміни до п. 2 наказу від 17.12.2015 №436 шляхом викладення цього пункту в новій редакції, а саме: «Термін перевірки 10 робочих днів 30 грудня 2015 року по 15 січня 2016 року». Підставою для винесення цього наказу слугувало те, що ФОП ОСОБА_1 отримала копію наказу від 17..12.2015№436 та повідомлення від 17.12. 2015 №12 на проведення документальної планової виїзної перевірки 19.12.2015, тобто за 9 днів до початку такої перевірки.

На виконання наказу №444 видані направлення на перевірку від 28.12.2015 №315, 316, 317.

Цього ж дня посадові особи Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області намагалися вручити позивачці наказ № 444, однак остання відмовилася від його отримання, у зв`язку з чим відповідачем складено акт №3/23-04-17-115 «Про відмову ФОП ОСОБА_1 від отримання наказу від 28.12.2015 № 444 «Про внесення змін до наказу Смілянської ОДПІ у Черкаській області від 17.12. 2015 №436». Вказаний наказ позивачка отримала особисто 30.12. 2015 року, в якому зазначила, що згідно законодавства проведення перевірки має розпочатися 10.01.2016 (після 10 днів з моменту отримання відповідного наказу).

На підставі згаданих вище наказів посадовими особами відповідача з 30.12.2015 по 15.01.2016 року проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено: акт №5/23-04-17-115 про відмову від підпису у направленнях на перевірку від 28.12.2015 року № 315, 316, 317 та акт про недопуск до проведення перевірки № 4/23-04-17-0115.

11.01.2016 року позивачці було вручено запит Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області (лист від 11.01.2016 № 107/2304-17-215), в якому вимагалося надати належним чином завірені копії документів, що підтверджують господарську діяльність за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 з питань обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2014.

Листом від 12.01.2016 ФОП ОСОБА_1 повідомила відповідача, що платник податків звільнений від обов`язку надавати відповідь на такий запит, оскільки останній нібито складено з порушенням вимог, викладених в абз. 1, 2 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України (далі ПК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Крім того у цьому листі позивачка стверджує, що на момент призначення та проведення перевірки діяв мораторій на проведення перевірок, запроваджений Законом України від 28.12. 2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», а відтак у відповідача не було правових підстав для проведення спірної перевірки.

21.01.2016 Смілянською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області складено акт №161/23-04-17-0208/ НОМЕР_1 , в якому встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :

п. 177.10 ст. 177 ПК України, а саме: не надано Книгу обліку доходів і витрат та підтверджуючі документи щодо походження товару;

п. 177.4 ст. 177 ПК України встановлено завищення витрат в сумі 7 203 986,15 грн, в т. ч. за 2012 рік 3 756 579,30 грн, 2013 рік 1 536 412,58 грн, 2014 рік 1 910 994,27 грн;

абз. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, оскільки не надано податковий розрахунок за формою №1-ДФ за 3 квартал 2013 року;

п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI), оскільки не подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 рік;

п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, оскільки встановлено заниження чистого доходу на загальну суму 7 203 986,15 грн, у т. ч. за 2012 рік 3 756 579,30 грн, 2013 рік 1 536 412,58 грн, 2014 рік 1 910 994,27 грн, чим порушено п. 2 ст. 7 цього Закону.

На підставі акта перевірки Смілянською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області та за результатами адміністративного оскарження згідно рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 10.03.2016 №5250/23-00-10-0210 (т. 8, а.с 24-25) та рішення ДФС від 06.04.2016 №3471/Я/99-99-10-01-07-25 винесено:

податкове повідомлення-рішення від 10 лютого 2016 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 525 709,34 грн, в т.ч. 1220567,47 грн основного платежу та 30514187 грн штрафних санкцій;

податкове повідомлення-рішення від 10 лютого 2016 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 510,00 грн, у тому числі за штрафними санкціями 510,00 грн за ненадання контролюючим органам документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю;

податкове повідомлення-рішення від 08 лютого 2016 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 510,00 грн, в тому числі за штрафними санкціями 510,00 грн, за неподання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків та суми утриманого з них податку за 2013 рік;

податкову вимогу від 25 квітня 2016 року № 1424-23;

рішення від 11 березня 2016 року № про застосування штрафних санкцій у сумі 35364,72 грн. за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 квітня 2016 року № Ф- на суму недоїмки зі сплати єдиного внеску 225764,72 грн.

Не погоджуючись з вказаними вище рішеннями відповідача, а також діями щодо складання акта перевірки, позивачка звернулася до суду з позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Глава 8 розд. ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (п. 77.4 ст. 77 ПК України).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із ст. 81 цього Кодексу. Документальна планова/позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому ст. 79 цього Кодексу (п. 77.6 ст. 77, п. 78.5 ст. 78 ПК України).

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами 1 4 підп. 81.1 ст. 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

У мотивувальній частині постанови від 26.05.2020 Верховний Суд дійшов висновку, що відповідач при проведенні перевірки діяв на підставі наказу №436, а не на підставі наказу №444, а тому контролюючим органом було дотримано строк, встановлений п. 77.4 ст. 77 ПК України щодо належного повідомлення позивачки про початок такої перевірки. Крім того, 30.12.2015 посадовими особами Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області було пред`явлено ФОП ОСОБА_1 усі необхідні документи, однак остання відмовилась від підпису у направленнях та не допустила до проведення перевірки.

З вказаних підстав постановою Верховного Суду від 26.05.2020 скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08.06.2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2017 в частині задоволення позову про визнання протиправними дій Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області по складанню акту від 21.01.2016 року № 161/23-04-17-0208/ НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб, дотримання роботодавцем законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, правильності обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року», ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Отже обставини щодо допуску до проведення перевірки відповідно до ст. 78 КАС України доведенню не підлягають.

Згідно п. 81.1 ст. 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Згідно п. 81.3 під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом. Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов`язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).

П. 85.2 ст. 85 передбачає, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Судом встановлено, що 11.01.2016 року позивачці було вручено запит Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області (лист від 11.01.2016 № 107/2304-17-215), в якому вимагалося надати належним чином завірені копії документів, що підтверджують господарську діяльність за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 з питань обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2014.

Проте листом від 12.01.2016 ФОП ОСОБА_1 повідомила відповідача, що платник податків звільнений від обов`язку надавати відповідь на такий запит, оскільки останній нібито складено з порушенням вимог, викладених в абз. 1, 2 п. 73.3 ст. 73 ПК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Крім того у цьому листі позивачка стверджує, що на момент призначення та проведення перевірки діяв мораторій на проведення перевірок, запроваджений Законом України від 28.12. 2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», а відтак у відповідача не було правових підстав для проведення спірної перевірки.

Оскільки перевірка ФОП ОСОБА_1 вважається розпочатою з 30.12.2015, тобто з дня недопуску посадових осіб Смілянської ОДПІ до проведення перевірки, позивач не виконала вимог відповідача щодо надання документів, зазначених у листі від 11.01.2016 107/2304-17-215), отже порушила обов`язок, встановлений п. 85.2 ст. 85 ПК України.

Посилання позивачки на ту обставину, що запит не відповідає вимогам абз. 1, 2 п. 73.3 ст. 73 ПК України є необгрунтованим.

Так, згідно з п. 1) та п. 2) п. 73.3 ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

Проте ст. 73 ПК України передбачає порядок отримання податкової інформації контролюючими органами до призначення перевірки і не застосовується при наданні платнику податків запиту про надання документів під час проведення перевірки.

Щодо посилання позивача на Закон України від 28.12. 2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», згідно з яким впроваджено мораторій на проведення перевірок, то згідно п. 3 Прикінцевих положень вказаного Закону обмеження з 1 січня 2015 року не поширюються на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Згідно п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Враховуючи зазначене судом не встановлено порушень під час проведення перевірки позивача, отже акт перевірки, складений на виконання повноважень відповідача, є належним доказом у розумінні ст. 73 КАС України.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 10.02.2016 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 1220567,47 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 30514187 грн, всього на загальну суму 1525709,34 суд зазначає наступне.

Висновками перевірки встановлено порушення позивачем вимог п. 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого встановлено завищення витрат на суму 7203986,37 грн, у тому числі за 2012 рік на 3756579,30 грн, за 2013 рік на 1536412,58 грн, за 2014 рік на 1910994,27 грн., в результаті чого занижено оподатковуваний дохід на суму 7246037, у тому числі за 2012 рік на 3770619,30 грн, за 2013 рік на 1550225,31 грн, за 2014 рік на 1925193,01 грн.

Підставою для вказаного висновку стало порушення позивачем вимог ст. 44 ПК України в частині ненадання будь-яких первинних документів у зв`язку з відмовою від проведення перевірки.

Згідно зі статтею 44 ПК (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платники податків для цілей оподаткування зобов`язані: вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1 ПК); забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 ПК).

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні " від 16.07.1999 №996-XIV (у редакції Закону України від 03.11.2016 №1724-VIII) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Відповідно до абз. 1 п. 44.6 ст. 44 ПК у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Отже, наявність первинних документів під час проведення перевірки є необхідною умовою для підтвердження правомірності формування даних податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати такі первинні документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з обов`язком контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів. Ненадання платником податків відповідних документів прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК до їх відсутності.

Ст. 177 ПК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), регулювала оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Так, згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач відмовилась надати посадовим особам відповідача первинні документи під час проведення перевірки, заперечення на акт перевірки не подавала, під час адміністративного оскарження рішень до Головного управління ДФС у Черкаській області та до ДФС України первинні документи бухгалтерського обліку не подавала.

У судовому засіданні позивач не навела обгрунтованих доводів, чому не надала первинні документи із запереченнями на акт перевірки та із скаргами до Головного управління ДФС у Черкаській області та до ДФС України.

Отже відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України первинні документи бухгалтерського обліку вважаються відсутніми у позивача, у зв`язку з чим підтверджуються висновки відповідача про порушення позивачем п. 177.4 ст. 177 ПК України щодо завищення витрат на суму 7203986,37 грн, у тому числі за 2012 рік на 3756579,30 грн, за 2013 рік на 1536412,58 грн, за 2014 рік на 1910994,27 грн., та заниження оподатковуваного доходу на суму 7246037, у тому числі за 2012 рік на 3770619,30 грн, за 2013 рік на 1550225,31 грн, за 2014 рік на 1925193,01 грн.

Згідно з п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Отже податкове повідомлення-рішення від 10.02.2016 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 1220567,47 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 30514187 грн, всього на загальну суму 1525709,34 грн прийняте на законних підставах і скасуванню не підлягає.

Щодо наданих до суду первинних документів бухгалтерського обліку суд зазначає наступне.

Згідно ст. 85 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Згідно з п. 86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Згідно з п. 55.1 ст. 55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Отже позивач мав право надати первинні документи бухгалтерського обліку під час перевірки, разом із запереченнями на акт перевірки та разом зі скаргами на податкові повідомлення-рішення в порядку адміністративного оскарження.

Згідно п. 16.5 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний: подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання (п.п. 16.1.5); не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи1(п.п. 6.1.9).

Отже позивач, не надавши первинних документів для проведення перевірки, діяв недобросовісно та з власної волі не скористався правом надати первинні документи бухгалтерського обліку контролюючому органу.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

Оскільки первинні документи відповідачем не перевірялись і їх оцінка не надавалась, надані позивачем до суду первинні документи бухгалтерського обліку не є належними та допустимими доказами у розумінні ст. 73, 74 КАС України.

Згідно з п. 121.1 ст. 121 ПК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Судом встановлено, що позивач не надала до перевірки первинні документи, тому податкове повідомлення-рішення від 10.02.2016 № про застосування штрафу у сумі 510 грн. прийнято на законних підставах і скасуванню не підлягає.

Згідно п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Актом перевірки встановлено, що за даними автоматизованої системи співставлення ІС «Податковий блок» позивач здійснювала господарські операції з ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у липні 2013 року, проте податковий розрахунок за формою №1ДФ за 3 кв. 2013 не подала, отже порушила вимоги п. 176.2 ст. 176 ПК України.

Вказану обставину позивач не заперечує.

Згідно з п. 119.2 ст. 119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

За вказаних обставин податкове повідомлення-рішення від 08.02.2016 №2 про застосування штрафу у сумі 510 грн. прийнято на законних підставах і скасуванню не підлягає.

Щодо податкової вимоги №1404-23 від 25.04.2016 на суму 1525016,15 грн суд зазначає наступне.

Згідно з п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п. 56.2 ст. 56 ПК України).

Згідно з п. 56.7.3 п. 56.7 ст. 56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення (п. 56.8 ст. 56 ПК України).

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Судом встановлено, що рішенням ДФС України від 28.03.2016 №3198/Я/99-99-10-01-03-14 залишені без змін податкові повідомлення-рішення від 08.02.2016 №, від 10.02.2016 №, № (т. 1, а.с. 134-137). Отже вказані податкові повідомлення-рішення вважаються узгодженими 28.03.2016.

Згідно з 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (59.3 ст. 59 ПК України).

Враховуючи вказані приписи, позивач зобов`язаний був сплатити визначені грошові зобов`язання протягом 10 днів від дати їх узгодження, тобто у строк до 08.04.2016 року, проте таку сплату не здійснив.

Позивач звернувся до суду з позовом про оскарження податкових повідомлень-рішень 28.04.2016, ухвала про відкриття провадження у справі винесена 18.07.2016.

Згідно з п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:

60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;

60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Отже грошові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 08.02.2016 №, від 10.02.2016 №, № станом на 25.04.2016 були узгодженими та у встановлений строк позивачем не сплачені, тому відповідач направив позивачу податкову вимогу №1404-23 від 25.04.2016 на суму податкового боргу 1525016,15 грн на законних підставах, у зв`язку з чим податкова вимога скасуванню не підлягає та не є відкликаною.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.04.2016 №Ф- на суму 235764,72 грн. суд зазначає наступне.

Згідно п.п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-V1 (далі Закон №2464) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

П. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 передбачає, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону №2464 нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону 32464 обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Судом встановлено, що згідно з п. 2.4.2 акта перевірки позивачу донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 34,7% від суми заниження чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок, а саме: на загальну суму 7203986,15 грн, в т.ч. за 2012 рік 3756579,30 грн, за 2013 рік 1536412,58 грн, за 2014 рік -1910994,27 грн, тобто нарахування єдиного внеску є похідним від донарахованого позивачу чистого оподатковуваного доходу за результатами перевірки.

Оскільки судом встановлено обгрунтованість донарахування чистого оподатковуваного доходу за результатами перевірки, нарахування єдиного внеску у сумі 235764,72 грн. здійснено на законній підставі, тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.04.2016 №Ф- на суму 235764,72 грн. скасуванню не підлягає.

Згідно ч. 11 ст. 25 Закону №2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Згідно з п.п. 3 п. 2 р. V11 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2016 №393), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 №508/26953 за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми, а після 01 січня 2015 року - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Судом встановлено, що рішенням № від 11.03.2016 до позивача застосовано штраф на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону №2464 у розмірі 5% за 3 періоди (2012, 2013 та 2013 р.р) на загальну суму 35364,72 грн, тому вказане рішення прийнято на законних підставах і скасуванню не підлягає.

Суд не погоджується з доводами позивача про порушення строку давності для визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у 1095 днів з огляду на наступне.

Згідно п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Згідно п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже відлік строку 1095 днів починається з наступного дня після закінчення строку на подання податкової декларації.

Судом встановлено, що строк подання податкової звітності позивачем закінчився 09.02.2013, отже обрахунок строку 1095 днів розпочинається з 10.02.2013 і закінчується 10.02.2016.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № прийняте 10.02.2016, тобто в останній день збігу строку 1095 днів, отже порушення п. 102.1 ст. 102 ПК України відсутнє.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Податковим кодексом України, тому податкові повідомлення-рішення, податкова вимога, вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафу прийняті на законних підставах і скасуванню не підлягають. Отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 10 грудня 2020 року.

Головуючий суддя А.В. Руденко