Справа № 140/15520/20
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

07 грудня 2020 року ЛуцькСправа № 140/15520/20
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Матящук Л.Р.,

за участю представника позивача Мартіросян М.В.,

представника відповідача -1 Кузьмич Ю.В.,

представників відповідача-2 Кавалерової Н.В., Єрьомкіна М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та клопотання представника відповідача-1 про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 04.02.2019 № 599 та зобов`язання Головне управління ДПС у Волинській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи та включити до реєстру платників єдиного податку з 01.01.2019.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та відповідно до приписів статей 171, 257, 262 КАС України ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін, судове засідання призначено на 11:30 26.11.2020 (а.с. 99).

26.11.2020 оголошено перерву у розгляді справи до 10:30 07.12.2020 (а.с. 188).

Позивач у прохальній частині позовної заяви просив поновити строк звернення до суду.

При цьому, позивач у додаткових поясненнях щодо строку звернення до суду зазначив, що оскаржуване рішення йому не надсилалось контролюючим органом. Так, про зміну форми оподаткування позивачу було повідомлено 21.10.2020 працівником ГУ ДПС у Волинській області, а 26.10.2020 з відповіді на адвокатський запит позивач дізнався про існування оскаржуваного рішення від 04.02.2019 № 599 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку та отримав його. Відтак позивач вважає, що про порушення своїх прав, свобод та інтересів дізнався 21.10.2020, а тому строк звернення до суду необхідно обчислювати саме з вказаної дати.

Також позивач наголошує на тому, що неодноразово звертався до суду із позовними заявами до ГУ ДПС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 01.12.2017 та вимоги про сплату боргу, однак контролюючим органом не було надано будь-якої інформації щодо анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Представник ГУ ДПС у Волинській області у відповіді на додаткові пояснення, поданій до суду 07.12.2020, просила залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду з даним позовом. В обґрунтування клопотання зазначила, що Головним управлінням ДПС у Волинській області проведена камеральна перевірка щодо правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування - реєстрі платників єдиного податку, за наслідками якої було прийнято рішення від 04.02.2019 №599, яким анульовано свідоцтво платника єдиного податку у зв`язку з наявністю податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів відповідно до абз. 3 п. 299.10 ст. 299 ПК України в сумі 14670,72 грн.

Наявний борг виник у позивача в результаті несплати у граничний термін грошових зобов`язань з єдиного податку з фізичних осіб, визначених податковими повідомленнями-рішеннями № та № від 01.12.2017, які були направлені позивачу на податкову адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, однак були повернуті у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Відтак, відповідно до вимог пункту 58.3 статті 58 ПК України, вважається, що таке податкове повідомлення-рішення вручене платнику податку належним чином.

А тому вважає доводи позивача про необізнаність з наявністю оскаржуваного рішення податкового органу необґрунтованими.

В судовому засіданні представник позивача клопотання про поновлення строку звернення до суду підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача-1 щодо поновлення строку звернення до суду заперечила та просила позов залишити без розгляду.

Представники відповідача-2 вирішення клопотання про поновлення строку звернення до суду поклали на розсуд суду.

Суд, заслухавши думку учасників справи, розглянувши заявлені клопотання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов`язується з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи є визнання протиправним та скасування рішення від 04.02.2019 № 599 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Судом встановлено та підтверджено позивачем, що про оскаржуване рішення він дізнався 21.10.2020 та 26.10.2020 отримав його копію разом з листом ГУ ДПС у Волинській області від 26.10.2020 № 9571/ФОП/03-20-04-20-11, наданим адвокату позивача на адвокатський запит.

При цьому доказів, коли саме позивач отримав оскаржуване рішення відповідачем суду не надано.

Як стверджує відповідач-1, рішення від 04.02.2019 № 599 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку надсилалося контролюючим органом ОСОБА_1 поштовим відправленням, однак згідно з довідкою поштового зв`язку датованою березнем 2019 року, вказане поштове відправлення було повернуто на адресу податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується відповідною довідкою пошти, а тому згідно з вимогами пункту 58.3. статті 58 ПК України вважається врученим платнику податку належним чином.

Даючи оцінку доводам сторін щодо вручення/надсилання оскаржуваного рішення та отримання такого позивачем суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 58.3. статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Пунктом 42.2. статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з абзацом другим пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Суд визнає необґрунтованими твердження представника відповідача-1 про вручення оскаржуваного рішення позивачу у березні 2019 року відповідно до вимог пункту 58.3 статті 58 ПК України, оскільки процесуальний закон пов`язує строк звернення до суду із тим, коли саме особі стало відомо про порушення його прав, свобод та інтересів.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про вручення оскаржуваного рішення позивачу у березні 2019 року.

На думку суду, повернення поштового відправлення на адресу податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не може свідчити про те, що позивачу у такий спосіб (не отримавши рішення) стало відомо про наявність спірного рішення у березні 2019 року.

Як свідчать матеріали справи, про оскаржуване рішення позивач дізнався 21.10.2020 та 26.10.2020 отримав його копію разом з листом ГУ ДПС у Волинській області від 26.10.2020 № 9571/ФОП/03-20-04-20-11, наданим адвокату позивача на адвокатський запит представника позивача.

Отже, факт отримання позивачем 26.10.2020 спірного рішення судом встановлено на підставі наявних у справі доказів, а тому саме з вказаної дати і слід обраховувати строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Так, згідно з статтею 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, то суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року).

У рішенні по справі Іліан проти Туреччини ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду, у зв`язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії від 13.01.2000р. Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, зазначені рішення Європейського суду свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача та поновити строк звернення до адміністративного суду із даним позовом. В свою чергу в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду необхідно відмовити.

Керуючись статтями 122, 243 ч.3, 248, 256, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача-1 про залишення позову без розгляду відмовити.

Клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду за його позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та поновити вказаний строк.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Р.С. Денисюк

Повний текст ухвали складено 14.12.2020