Справа № 826/17495/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Горяйнова А.М.

Мєзєнцева Є.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 21.08.2018 р. №Ф-248;

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 21.08.2018 р.;

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 09.10.2018 р.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві від 21.08.2018 року №Ф-248, рішення Головного управління ДФС у м. Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 21.08.2018 року, рішення Головного управлінням ДФС у м. Києві від 03.10.2018 р. № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, № від 09.10.2018 року.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління ДПС у м. Києві звернулося з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

25 вересня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

За приписами ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 10 липня 2012 року, перебуває на обліку в якості платника податків у Головному управлінні ДФС у м. Києві, ДПІ у Святошинському районі; Код КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

На підставі пп. 20.1.4 п. 201. ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, пп. 13.1.2 п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", наказу Головного управління ДФС від 27.06.2018 р. №10505 та плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2018 р. проведено планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, про що складено Акт від 06 серпня 2018 року №3395/26-15-42-04/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено наступні порушення:

- п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України та Порядку ведення книги доходів і витрат, затверджений наказом Міндоходів від 16.09.2013 р. №481, - неналежне ведення обліку в Книзі доходів та витрат, що призвело до перекручення даних декларацій за 2015-2017 роки;

- п. 177.1, 177.2, 177.4 ст.177 Податкового кодексу України - занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2017 роки у сумі 39940,26 грн., у тому числі, за 2015 рік - 5064,28 грн., за 2016 рік - 11940,47 грн., за 2017 рік - 22935,51 грн.;

- п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України - занижено та не перераховано до бюджету військовий збір із сум чистого доходу за 2015-2017 роки в розмірі 3412,76 грн., в тому числі, за 2015 рік - 506,43 грн., за 2016 рік - 995,04 грн., за 2017 рік - 1911,29 грн.;

- ч. 2 ст. 6 Закону №2664-VI - несвоєчасно подано звіт про суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік;

- п. 1, 4 ч.2 ст. 6, п.2 ч.1 ст.7, п.8 ст.9 Закону України №2664-VI - занижено єдиний внесок, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 49363,82 грн., в тому числі, за 2015 рік - 11715,37 грн., за 2016 рік -14593,91 грн., за 2017 рік - 23054,54 грн.;

- ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI - несвоєчасно подано звіт про суми нарахованої заробітної плати за серпень 2015 року;

- п. 8 ст. 9 Закону №2664-VI - несвоєчасно сплачено суми єдиного внеску, нарахованого, відповідно до звіту № від 14 листопада 2017 року;

- п.183.1, 183.10 ст.183, п.187.1 ст.187, п.198.5, 198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України - перевіркою повноти нарахування податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету ФОП ОСОБА_1 встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 69281 грн.;

- п.49.2-1 ст.49, ст.223 Податкового кодексу України - не подано декларацію з акцизного податку за квітень 2015 року та несвоєчасно подано за червень 2015 року до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Зокрема, висновку про порушення законодавства щодо сплати єдиного внеску контролюючий орган дійшов з наступних підстав.

Перевіркою питань щодо подання ФОП ОСОБА_1 звітів про суми нарахованого єдиного внеску за 2013-2017 роки встановлено несвоєчасне подання за 2015 р., що є порушенням ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI (п.2.4.2).

Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходів, отриманих від здійснення підприємницької діяльності, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на які нараховується єдиний внесок, встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу за 2015-2017 роки, яке призвело до заниження єдиного внеску, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 49 363, 82 грн., в т.ч.: за 2015 рік - 11715,37 грн., за 2016 рік -14593,91 грн., за 2017 рік - 23054,54 грн., чим порушено п. 1, п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI (п. 2.4.3).

Перевіркою своєчасності подання звітів про суми нарахованої заробітної плати встановлено несвоєчасне подання за серпень 2015 р. - 13.10.2015 р. (строк подання - 21.09.2015 р.), що є порушенням ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI.

Перевіркою встановлено несвоєчасну сплату суми єдиного внеску, нарахованого відповідно до звіту № від 14.11.2017 р., чим порушено вимоги р. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI (п. 2.4.4).

За наслідками перевірки контролюючим органом винесено:

1) податкові повідомлення-рішення від 21.08.2018 р.:

- №, згідно з яким за порушення п.117.1, п.177.2, 177.4 ст.177 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 49925,33 грн., у тому числі, за податковими зобов`язаннями 39940,26 грн. та за штрафними санкціями 9985,07 грн.;

- №, згідно з яким за порушення п.16-1 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України по позивача застосовано штрафні санкції на підставі абз.2 п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим згідно з пп. 54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Військовий збір" на 4265,95 грн., у тому числі, за податковими зобов`язаннями 3212,76 грн. та за штрафними санкціями 853,19 грн.;

2) вимогу про сплату боргу №Ф-2/4/8, згідно з якою, визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 21.08.2018 р. в розмірі 49 363, 82 грн.;

3) рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховного єдиного внеску -

- №, згідно з яким, за порушення п.1, 4 ч.2 ст. 6, п.2 ч.1 ст.7, п.8 ст.9 Закону України №2664-VI до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 8 738, 84 грн. (2015 р. - 3514, 61 грн., 2016 р. - 2918, 78 грн., 2017 р. - 2305, 45 грн.);

- №, згідно з яким, на підставі ч.10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2664-VI позивачу нараховано пеню в розмірі 100, 91 грн. за період з 20.07.2016 р. по 26.07.2016 р. та застосовано штраф у розмірі 1299, 79 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказаних рішень, рішенням ДФС України від 04 жовтня 2018 року №15339/Ш/99-9911-02-02-25 скасовано рішення № від 21 серпня 2018 року.

Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено рішення № від 03 жовтня 2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно з яким, на підставі ч.10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2664-VI позивачу нараховано пеню в розмірі 100, 91 грн. за період з 27.11.2017 р. по 15.12.2017 р. та застосовано штраф у розмірі 1299, 79 грн.

Податкові повідомлення-рішення від 21 серпня 2018 року № про збільшення суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, на загальну суму 49925,33 грн., № про застосування штрафних санкцій та збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "Військовий збір" на 4265,95 грн., у тому числі, за податковими зобов`язаннями 3212,76 грн. та за штрафними санкціями 853,19 грн., оскаржені позивачем в судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року у справі №640/18986/18 вказані податкові повідомлення-рішення визнано протиправними та скасовано. Рішення набрало законної сили 18 березня 2020 року.

Не погоджуючись із вимогою сплату боргу (недоїмки) від 21.08.2018 року №Ф-248 та рішеннями від 21.08.2018 р. №, від 09.10.2018 р. № Головного управління ДФС у м. Києві, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За приписами п.п. 75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі, за результатами перевірок інших платників податків.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами пункту 2 частини 1 статті 1 вищевказаного Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

З огляду на зазначене, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Положеннями п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

В силу ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб -підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною 10 статті 9 Закону №2464-VI визначено, що днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок податкового органу; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; 3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону №2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Положеннями ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведена планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року.

За результатами проведення вищевказаної перевірки контролюючим органом складено Акт від 06 серпня 2018 року №3395/26-15-42-04/ НОМЕР_1 .

На підставі зазначеного Акту, контролюючим органом прийнято, зокрема, вимогу про сплату боргу (недоїмки від 21.08.2018 року №Ф-248, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 21.08.2018 року, рішення від 03.10.2018 р. № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, № від 09.10.2018 року.

Перевіркою встановлено заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2015-2017 роки, яке призвело до заниження єдиного внеску, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 49 363, 82 грн., в т.ч.: за 2015 рік - 11715,37 грн., за 2016 рік -14593,91 грн., за 2017 рік - 23054,54 грн., чим порушено п. 1, п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI.

З огляду на те, що єдиний внесок нараховується на суму доходу, висновок про заниження єдиного внеску має похідний характер від висновку про заниження чистого оподатковуваного доходу за 2015-2017 роки.

Матеріали справи свідчать, що ФОП ОСОБА_1 звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21 серпня 2018 року № та №.

Зазначені податкові повідомлення-рішення винесені, також, на підставі Акту перевірки від 06 серпня 2018 року №3395/26-15-42-04/ НОМЕР_1 .

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року у справі №640/18986/18 адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 21 серпня 2018 року № та №.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено.

Відповідно до частини 2 статті 255 КАС України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Отже, 18 березня 2020 року, в силу приписів частини 2 статті 255 КАС України, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року у справі №640/18986/18 набрало законної сили.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що висновки акта перевірки про порушення позивачем пункту 117.1, пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, заниження податку на доходи фізичних осіб та не перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, колегія суддів при розгляді даної справи враховує приписи наведеної норми.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що похідний висновок контролюючого органу про заниження єдиного внеску за вказаний період, що зроблено шляхом виставлення вимоги про сплату боргу №Ф-2/4/8 від 21.08.2018 р., згідно з якою, визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 21.08.2018 р. в розмірі 49 363, 82 грн.; також, не може бути визнаний обґрунтованим, як і застосування штрафної санкції за таке заниження, що зроблено шляхом винесення податкового повідомлення-рішення № від 21.08.2018 р. про застосування до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 8 738,84 грн. (2015 р. - 3514,61 грн., 2016 р. - 2918,78 грн., 2017 р. - 2305,45 грн.).

З приводу рішення Головного управлінням ДФС у м. Києві від 03 жовтня 2018 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого, на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2664-VI ФОП ОСОБА_1 нараховано пеню в розмірі 100, 91 грн. за період з 27.11.2017 р. по 15.12.2017 р. та застосовано штраф у розмірі 1299, 79 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що на підтвердження вчасності проведення нарахування та сплати за жовтень 2017 р. єдиного внеску на суму 6 498,80 грн. ФОП ОСОБА_1 надано копію звіту про суми нарахування заробітної плати застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за жовтень 2017 р., в якому визначено суму збору 6 498,80 грн., а також, копії платіжних доручень №441 від 23 жовтня 2017 року на суму 3 094,80 грн. та №472 від 06 листопада 2017 року на суму 3 404,13 грн., з зазначенням призначення платежу ЄСВ з авансу 10/2017, ЄСВ з зарплати 10/2017.

Враховуючи вищезазначене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належним чином висновок акту перевірки щодо порушення позивачем термінів сплати ЄСВ за жовтень 2017 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги та визнано протиправними та скасовано вимогу сплату боргу (недоїмки) від 21.08.2018 року №Ф-248 та рішеннями від 21.08.2018 р. №, від 09.10.2018 р. № Головного управління ДФС у м. Києві

Колегія суддів зазначає, що Головним управлінням ДПС у м. Києві в апеляційній скарзі не наведено обґрунтувань, у чому полягає неправильність чи неповнота встановлення судом першої інстанції обставин справи або невірність застосування норм матеріального чи процесуального права.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Горяйнов А.М.

Мєзєнцев Є.І.