Справа № 380/1366/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/1366/20 пров. № А/857/11924/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

позивача Хліпальської В.В.,

представника відповідача Телічак Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,-

суддя в 1-й інстанції Сакалош В.М.,

час ухвалення рішення 04.09.2020 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення 04.09.2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, щодо ненадання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обґрунтованої відповіді на їх заяву від 27 серпня 2019 року. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати обґрунтовану і повну відповідь на кожний пункт/підпункт заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 27 серпня 2019 року. Встановлено судовий контроль за виконанням рішення. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області подати звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду протягом 45 робочих днів з моменту набрання ним законної сили.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (79019, м. Львів, пр. Вячеслава Чорновола, 4; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) матеріальні витрати в сумі 11029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн.67 коп.

Стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (79019, м. Львів, пр. Вячеслава Чорновола, 4; ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) матеріальні витрати в сумі 11029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн. 67 коп.

Стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (79019, м. Львів, пр. Вячеслава Чорновола, 4; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн.00 коп.

Стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (79019, м. Львів, пр. Вячеслава Чорновола, 4; ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) моральну шкоду в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн.00 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачами не доведено протиправність поведінки відповідача, наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, з огляду на що така вимога задоволенню не підлягає. Крім того в основному рішенні суду від 11 серпня 2020 року описано відсутність підстав щодо задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, однак в резолютивній частині рішення не вказано про відмову в задоволенні такої вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просить додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року скасувати та постановити рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачі в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Постановляючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальні витрати позивачів складаються із наступних основних витрат: 1) витрат, пов`язаних із друкуванням позовної заяви від 12.02.2020, відповіді на відзив від 20.03.2020 і даної заяви від 21.08.2020, а також виготовленням копій долучених до них документів; 2) поштових витрат на вислання на адресу відповідача відповіді на відзив від 20.03.2020 і даної заяви від 21.08.2020; 3) витрат часу позивачів на підготування позовної заяви та інших згаданих вище документів у справі, в тому числі для отримання через інтернет інформації про законодавство. Щодо відшкодування моральної шкоди, то заявники вважають, що відповідач не тільки не визнав факт вчинених ним порушень по суті предмету даної справи, але продовжив ці порушення, вводячи суд в оману і надаючи йому недостовірні документи в судовому засіданні. Основним правовим обґрунтуванням щодо законності і підстав визнання факту нанесення позивачам моральної шкоди є рішення Європейського суду з прав людини з цього питання у справах Юрій Миколайович Іванов проти України, Бурдов проти Росії № 2, Лінгенс проти Австрії.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Згідно ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Колегією суддів встановлено, що позивачами не заявлено витрат 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Відповідно до ст.138 КАС України, розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Судом першої інстанції вказано, що на підтвердження вартості витрат на виготовлення документів та їх копій до даної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали суду довідку від 15.08.2020 видану ФОП ОСОБА_3 про те що вартість роздруку та копії документів формату А4 (210х297мм) становить 0,75 грн. (сімдесят п`ять копійок). Як вбачається із розрахунків наведених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , обсяг виготовлених, поданих суду та наданих відповідачу документів на час розгляду даної заяви склав 330 арк., що підтверджується матеріалами справи. Тобто, витрати становили 247,50 (330 арк. х 0,75 грн.). Щодо компенсації за час витрачений позивачами у даній справі, то суд першої інстанції вважає об`єктивним розрахунок заявників, згідно з яким з урахуванням обсягу нормативно-правових та законодавчих актів на виготовлення одного аркуша документа допустима норма витраченого часу 1 год. У даному випадку суд також вважає доцільним для обрахунку витраченого часу застосувати розмір мінімальної заробітної плати в погодинному розмірі, яка визначена статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік і становить з 01 січня 2020 р. 28,31 грн. Як зазначають у наданих розрахунках заявники і що підтверджується матеріалами справи, загальна кількість сторінок підготовлених позивачами в процесі розгляду справи становить 64 арк. Тобто, витрати за витрачений час можуть становити 1811,84 грн. (64 х 28,31).

Однак, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції та зазначає, що позивачами не долучено належних і допустимих доказів про розмір витрат, не надано жодних договорів, рахунків та інших доказів.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що загальна сума матеріальних витрат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пов`язаних з розглядом справи №380/1366/20 склала 2059,34 грн. Проте в резолютивній частині додаткового рішення суду стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) матеріальні витрати в сумі 11029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн.67 коп. та на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) матеріальні витрати в сумі 11029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн. 67 коп. Вказані суми взагалі не підтверджені належними і допустимими доказами про розмір витрат, як не надано жодних договорів, рахунків та інших доказів на підтвердження таких витрат.

Колегія суддів зазначає, що додаткове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення. Таке рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції у справі 380/1366/20, засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 (справа № 464/3789/17). Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Слід врахувати, що аналогічна правова позиція неодноразово висвітлювалась і в інших постановах Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 173/424/17(2-а/173/41/2017), від 27.02.2020 року у справі за № 813/731/18, а також від 24.03.2020 року у справі за № 818/607/17.

З наданих позивачами обґрунтувань слідує, що останні пов`язують заподіяння їм моральної шкоди неправомірною бездіяльністю відповідача у цій справі, наслідки якої зумовили для них тривогу і нервові напруження, переживання і почуття обмеженості, приниженої гідності.

Верховний Суд у п. 51 постанови від 27.11.2019 року (справа № 750/6330/17) зазначив, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Однак, у контексті правовідносин, які є спірними у цій справі, судом встановлено, що хоча бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду звернень позивачів і є неправомірною, однак за своїм характером не може вважатися засобом негативного впливу на позивачів як і причиною досягнення позивачами негативних емоцій, рівня страждання або приниження.

Також судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між покликаннями позивачів на їх незадовільний майновий стан та необхідність відшкодування моральної шкоди. Такі підстави не можуть слугувати беззаперечним доказом понесення моральних страждань.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції в рішенні від від 11 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, дано оцінку позовним вимогам про стягнення моральної шкоди та встановлено відсутність підстав для задоволення таких вимог. Відтак, стягнення з бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) моральної шкоди в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн.00 коп. та на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) моральної шкоди в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн.00 коп. є незаконним.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що додаткове рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області задовольнити.

Додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року у справі № 380/1366/20 скасувати, а в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо витрат і компенсації моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 10 грудня 2020 року