Справа № 160/13569/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "СІАЛ ТОРГ" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови,
22.10.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СІАЛ ТОРГ» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київської митниці Держмитслужби (далі - відповідач), в якій просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з метою митного оформлення товару, придбаного за умовами Контракту № 2805/2020 від 28.05.2020 року, укладеного між позивачем/покупцем та іноземною компанією WENLING AWT MACHINERY CO., LTD, CHINA (Китай), позивач подав до Київської митниці Держмитслужби:
Товари відповідно до вказаної електронної декларації надійшли на адресу позивача, на умовах поставки CPT UA Київ, країни виробництва - CN (Китайська Народна Республіка).
Митна вартість товарів позивачем визначена виходячи з ціни контракту відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст. 58 Митного кодексу України на підставі наданих документів.
Розглянувши подані брокером документи для підтвердження заявленої у декларації від 04.08.2020 року № UA100070/2020/426352 митної вартості, митний орган направив електронне повідомлення №1, в якому, посилаючись на положення до ч. 5 ст. 54 МКУ запросив додаткові документи (за наявності) для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, 2) рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору, 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів, 5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом, 6) якщо здійснено страхування страхові документи, 7) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, 8) транспортні (перевізні) документи, 9) за власним бажанням надати інші документи.
Позивач у своєму листі на адресу відповідача від 04.08.2020 року зазначив, що він не має можливості надати додаткові документи у 10-денний строк.
У рішенні про коригування митної вартості товарів № UA100070/2020/000094/2 від 05.08.2020 року відповідачем зазначено наступне: Митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, подані для підтвердження митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаженням, вивантаженням товарів до місця призначення, 2) надана декларантом комерційна пропозиція являє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозиції для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, 3) висновок Дніпропетровської ТПП від 03.08.2020 року № ГО-1685 не може бути підставою для підтвердження митної вартості. Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 МКУ. Джерело інформації: митна декларація від 18.07.2020 року № UA500070/2020/226522 (з розрахунку 1,51 дол. США за кг) товар №1, митна декларація від 18.07.2020 року № UA500080/2020/012506 (з розрахунку 2,02 дол. США за кг) товар №2.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 55 МК України, у випадку незгоди з рішенням про коригування митної вартості товарів, декларант має право на випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання шляхом надання гарантій, крім випадків, передбачених ч. 6 ст. 307 цього Кодексу.
Позивач скористався наданим правом і товар був випущений у вільний обіг за № UA100070/2020/426473 від 05.08.2020 року під гарантійні зобов`язання.
Товари відповідно до вказаної електронної декларації надійшли на адресу позивача на умовах поставки CPT UA Київ, країни виробництва - CN (Китайська Народна Республіка).
Митна вартість товарів позивачем визначена виходячи з ціни контракту відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст. 58 Митного кодексу України на підставі наданих документів.
На підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем надано відповідачу всі необхідні документи, передбачені статтею 53 МКУ, що в свою чергу містить достовірні відомості про визначення митної вартості, які ґрунтуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Розглянувши подані брокером документи для підтвердження заявленої у декларації від 12.08.2020 року № UA100070/2020/427030 митної вартості, митний орган направив електронне повідомлення №1, в якому, посилаючись на положення до ч. 5 ст. 54 МКУ запросив додаткові документи (за наявності) для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, 2) рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору, 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів, 5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом, 6) якщо здійснено страхування страхові документи, 7) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, 8) транспортні (перевізні) документи, 9) за власним бажанням надати інші документи.
Позивач у своєму листі на адресу відповідача від 12.08.2020 року зазначив, що він не має можливості надати додаткові документи у 10-денний строк.
У рішенні про коригування митної вартості товарів № UA100070/2020/000105/2 від 12.08.2020 року відповідачем зазначено наступне: Митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, подані для підтвердження митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаженням, вивантаженням товарів до місця призначення, 2) надана декларантом комерційна пропозиція являє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозиції для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, 3) висновок Дніпропетровської ТПП від 12.08.2020 року № ГО-1770 не може бути підставою для підтвердження митної вартості. Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 МКУ. Джерело інформації: митна декларація від 10.08.2020 року № UA500490/2020/500412 (з розрахунку 2,17 дол. США за кг) товар №1.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 55 МК України у випадку незгоди з рішенням про коригування митної вартості товарів, декларант має право на випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання шляхом надання гарантій, крім випадків, передбачених ч. 6 ст. 307 цього Кодексу.
Позивач скористався наданим правом і товар був випущений у вільний обіг за № UA100070/2020/427072 від 12.08.2020 року під гарантійні зобов`язання.
Товари відповідно до вказаної електронної декларації надійшли на адресу позивача на умовах поставки CPT UA Київ, країни виробництва - CN (Китайська Народна Республіка), на загальну суму 5961,80 USD (доларів США).
Митна вартість товарів позивачем визначена виходячи з ціни контракту відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст. 58 Митного кодексу України на підставі наданих документів.
На підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем надано відповідачу всі необхідні документи, передбачені статтею 53 МКУ, що в свою чергу містить достовірні відомості про визначення митної вартості, які ґрунтуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Розглянувши подані брокером документи для підтвердження заявленої у декларації від 12.08.2020 року № UA100070/2020/427031 митної вартості, митний орган направив електронне повідомлення №1, в якому, посилаючись на положення до ч. 5 ст. 54 МКУ запросив додаткові документи (за наявності) для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, 2) рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору, 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів, 5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом, 6) якщо здійснено страхування страхові документи, 7) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, 8) транспортні (перевізні) документи, 9) за власним бажанням надати інші документи.
Позивач у своєму листі на адресу відповідача від 12.08.2020 року зазначив, що він не має можливості надати додаткові документи у 10-денний строк.
У рішенні про коригування митної вартості товарів № UA100070/2020/000104/2 від 12.08.2020 року відповідачем зазначено наступне: Митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, подані для підтвердження митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаженням, вивантаженням товарів до місця призначення, 2) надана декларантом комерційна пропозиція являє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозиції для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, 3) висновок Дніпропетровської ТПП від 12.08.2020 року № ГО-1770 не може бути підставою для підтвердження митної вартості. Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 МКУ. Джерело інформації: митна декларація від 18.07.2020 року № UA500490/2020/500412 (з розрахунку 2,17 дол. США за кг) товар №1.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 55 МК України, у випадку незгоди з рішенням про коригування митної вартості товарів, декларант має право на випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання шляхом надання гарантій, крім випадків, передбачених ч. 6 ст. 307 цього Кодексу.
Позивач скористався наданим правом і товар був випущений у вільний обіг за № UA100070/2020/427073 від 12.08.2020 року під гарантійні зобов`язання.
Митна вартість товарів позивачем визначена виходячи з ціни контракту відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст. 58 Митного кодексу України на підставі наданих документів.
На підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем надано відповідачу всі необхідні документи, передбачені статтею 53 МКУ, що в свою чергу містить достовірні відомості про визначення митної вартості, які ґрунтуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Розглянувши подані брокером документи для підтвердження заявленої у декларації від 12.08.2020 року № UA100070/2020/427006 митної вартості, митний орган направив електронне повідомлення №1, в якому, посилаючись на положення до ч. 5 ст. 54 МКУ запросив додаткові документи (за наявності) для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, 2) рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору, 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів, 5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом, 6) якщо здійснено страхування страхові документи, 7) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, 8) транспортні (перевізні) документи, 9) за власним бажанням надати інші документи.
Позивач у своєму листі на адресу відповідача від 12.08.2020 року зазначив, що він не має можливості надати додаткові документи у 10-денний строк.
У рішенні про коригування митної вартості товарів № UA100070/2020/000328/2 від 13.08.2020 року відповідачем зазначено наступне: Митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, подані для підтвердження митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаженням, вивантаженням товарів до місця призначення, 2) надана декларантом комерційна пропозиція являє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозиції для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, 3) висновок Дніпропетровської ТПП від 12.08.2020 року № ГО-1770 не може бути підставою для підтвердження митної вартості. Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 МКУ. Джерело інформації: митна декларація від 11.08.2020 року № UA500490/2020/500497 (з розрахунку 2,65 дол. США за кг) товар №1.
Різниця митних платежів (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої відповідачем зазначеної у рішенні від 12.08.2020 року № UA100070/2020/000328/2 склала 109526,19 грн.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 55 МК України, у випадку незгоди з рішенням про коригування митної вартості товарів, декларант має право на випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання шляхом надання гарантій, крім випадків, передбачених ч.6 ст.307 цього Кодексу. Позивач скористався наданим правом і товар був випущений у вільний обіг за № UA100070/2020/427134 від 13.08.2020 року під гарантійні зобов`язання.
Товари відповідно до вказаної електронної декларації надійшли на адресу позивача на умовах поставки CPT UA Київ, країни виробництва - CN (Китайська Народна Республіка).
Митна вартість товарів позивачем визначена виходячи з ціни контракту відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст. 58 Митного кодексу України на підставі наданих документів.
На підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем надано відповідачу всі необхідні документи, передбачені статтею 53 МКУ, що в свою чергу містить достовірні відомості про визначення митної вартості, які ґрунтуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Розглянувши подані брокером документи для підтвердження заявленої у декларації від 12.08.2020 року № UA100070/2020/427005 митної вартості, митний орган направив електронне повідомлення №1, в якому, посилаючись на положення до ч. 5 ст. 54 МКУ запросив додаткові документи (за наявності) для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, 2) рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору, 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів, 5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом, 6) якщо здійснено страхування страхові документи, 7) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, 8) транспортні (перевізні) документи, 9) за власним бажанням надати інші документи.
Позивач у своєму листі на адресу відповідача від 12.08.2020 року зазначив, що він не має можливості надати додаткові документи у 10-денний строк.
У рішенні про коригування митної вартості товарів № UA100070/2020/000327/2 від 12.08.2020 року відповідачем зазначено наступне: Митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, подані для підтвердження митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаженням, вивантаженням товарів до місця призначення, 2) надана декларантом комерційна пропозиція являє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозиції для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, 3) висновок Дніпропетровської ТПП від 12.08.2020 року № ГО-1770 не може бути підставою для підтвердження митної вартості. Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 МКУ. Джерело інформації: митна декларація від 07.08.2020 року № UA500020/2020/222470 (з розрахунку 2,66 дол. США за кг) товар №1.
Різниця митних платежів (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої відповідачем зазначеної у рішенні від 12.08.2020 року № UA100070/2020/000327/2 склала 165345,83 грн.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 55 МК України, у випадку незгоди з рішенням про коригування митної вартості товарів, декларант має право на випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання шляхом надання гарантій, крім випадків, передбачених ч. 6 ст. 307 цього Кодексу.
Позивач скористався наданим правом і товар був випущений у вільний обіг за № UA100070/2020/427133 від 13.08.2020 року під гарантійні зобов`язання.
Товари відповідно до вказаної електронної декларації надійшли на адресу позивача на умовах поставки CPT UA Київ, країни виробництва - CN (Китайська Народна Республіка).
Митна вартість товарів позивачем визначена виходячи з ціни контракту відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст. 58 Митного кодексу України на підставі наданих документів.
На підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем надано відповідачу всі необхідні документи, передбачені статтею 53 МКУ, що в свою чергу містить достовірні відомості про визначення митної вартості, які ґрунтуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Розглянувши подані брокером документи для підтвердження заявленої у декларації від 18.08.2020 року № UA100070/2020/427612 митної вартості, митний орган направив електронне повідомлення №1, в якому, посилаючись на положення до ч. 5 ст. 54 МКУ запросив додаткові документи (за наявності) для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, 2) рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору, 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів, 5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом, 6) якщо здійснено страхування страхові документи, 7) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, 8) транспортні (перевізні) документи, 9) за власним бажанням надати інші документи.
Позивач у своєму листі на адресу відповідача від 18.08.2020 року зазначив, що він не має можливості надати додаткові документи у 10-денний строк.
У рішенні про коригування митної вартості товарів № UA100070/2020/000122/2 від 18.08.2020 року відповідачем зазначено наступне: Митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, подані для підтвердження митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаженням, вивантаженням товарів до місця призначення, 2) надана декларантом комерційна пропозиція являє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозиції для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, 3) висновок Дніпропетровської ТПП від 12.08.2020 року № ГО-1770 не може бути підставою для підтвердження митної вартості. Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 МКУ. Джерело інформації: митна декларація від 16.07.2020 року № UA500080/2020/013124 (з розрахунку 5,01 дол. США за кг) товар №1.
Різниця митних платежів (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої відповідачем зазначеної у рішенні від 18.08.2020 року № UA100070/2020/000122/2 склала 234495,16 грн.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 55 МК України, у випадку незгоди з рішенням про коригування митної вартості товарів, декларант має право на випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання шляхом надання гарантій, крім випадків, передбачених ч. 6 ст. 307 цього Кодексу.
Позивач скористався наданим правом і товар був випущений у вільний обіг за № UA100070/2020/427641 від 18.08.2020 року під гарантійні зобов`язання.
Також позивач додатково зазначає про те, що оскаржувані рішення Київської митниці Держмитслужби є протиправними, оскільки вони прийняті з порушенням зазначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання: законності та визнання рівності і правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання. А тому такі рішення підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 29.10.2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи.
30.11.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції, з посиланням на положення ст. 52 МК України, зазначає, що декларантом до Київської митниці Держмитслужби з 04.08.2020 по 18.08.2020 року були подані електронні митні декларації: № UA100070/2020/426352, № UA100070/2020/427030, № UA100070/2020/427031, № UA100070/2020/427006, № UA100070/2020/427005, № UA100070/2020/427612 з метою здійснення митного оформлення товару. Покупець ТОВ «СІАЛ ТОРГ». Митна вартість товару позивачем в митних деклараціях була заявлена за основним методом за ціною договору. На підтвердження заявленої митної вартості товарів, позивачем подано митному органу пакет документів, перелік яких зазначено у графі 44 митних деклараціях. Частиною 1 статті 320 Митного кодексу України передбачено, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Відповідно до ч. 2 ст. 361 МК України органи доходів і зборів застосовуються систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю. При проведені митного оформлення спрацювало декілька критеріїв ризику по даним ЕМД. Також в обґрунтування відмовити у задоволенні позову Київською митницею Держмитслужби зазначено, що відповідно дост.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Під час перевірки наданих до митного оформлення документів встановлено, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару, відповідно до статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаженням, вивантаженням товарів до названого місця призначення, 2) надана комерційна пропозиція уявляє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозицій для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, отже не відображає дійсну вартість товару у розумінні положень статті VІІ Генеральної угоди з тарифів та торгівлі. Так, згідно з нормами зазначеної статті, під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Тобто, даний документ не підтверджує дійсність цін та достовірність митної вартості. 3) висновок Дніпропетровської ТПП прийнято до уваги митницею, але він не може бути підставою для підтвердження митної вартості. В наведених експертом джерелах з мережі Інтернет, зазначена продукція без врахування технічних характеристик товару. Крім того, зазначена в окремих джерелах вартість продукції вища ніж вартість оцінюваного товару. Зазначені обставини не дають можливості органу доходів і зборів перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі. Відповідно до статті 53 Митного кодексу України декларанту запропоновано подання протягом 10 календарних днів наступних додаткових документів (за наявності): 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, 2) рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору, 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів, 5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом, 6) якщо здійснено страхування страхові документи, 7) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, 8) транспортні (перевізні) документи, 9) за власним бажанням надати інші документи. Заявою декларант повідомив, що надати інші додаткові документи не має можливості. Таким чином, причинами, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано є: неподання декларантом всіх запрошених документів; відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливості органу доходів і зборів перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі. Разом з тим, митним органом проведеного порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів та з довідковою інформацією, та встановлено заниження заявленого рівня митної вартості, що суперечить поняттю дійсної вартості товару у розумінні положень статті VІІ Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947). За результатами проведеного порівняння встановлено, що органу державної фіскальної служби наявна інформація щодо рівня митної вартості товарів за вищими рівнями митної вартості. Виходячи з наведеного, відповідно до положень статті 55 МКУ, здійснено коригування митної вартості товарів. І митна вартість імпортованого товару була визначена ним за резервним методом відповідно до положень ст. 64 МК України.
07.12.2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач не заперечує і не спростовує, що документи позивач подав з дотриманням термінів, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України для подання як основних, так і додаткових документів, засвідчивши це оскаржуваними картками відмови в прийнятті кожної з митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, а також змістом графи 33 кожного з оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів. Позивач вважає, що зміст відзиву свідчить про відсутність у відповідача достатніх та достовірних доказів викладених ним обставин, у зв`язку з чим винесені відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів не відповідають вимогам статті 55 Митного кодексу України, зокрема, не містять обґрунтованих причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
28.05.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІАЛ ТОРГ» (Позивач, Покупець) та іноземною компанією WENLING AWT MACHINERY CO., LTD, CHINA (Продавець) укладено зовнішньоекономічний Контракт № 2805/2020.
За умовами Контракту: Продавець зобов`язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити товар на умовах та у строки, визначені у Контракті. Кількість товару, а також асортимент, ціна, загальна вартість і умови поставки зазначені у інвойсах на кожну партію відповідно. Ціни на товари встановлюються в доларах США, включаючи вартість тари, упаковки і маркування, а також витрати, передбачені для кожної із сторін умовами поставки в редакції Інкотермс-2010, які вони погодять в інвойсах на кожну партію товару відповідно (в т.ч. транспортування, страхування та ін.). Загальна сума цього контракту складається із суми усіх рахунків (інвойсів) і становить не менше 1000000,00 доларів США. Поставка товарів за цим контрактом повинна бути здійснена протягом 30 (тридцяти) днів з дати подачі заявки Покупцем. Датою поставки вважається дата коносамента та/або дата штемпеля на товарно-транспортній накладній. Відправником вантажу за контрактом може виступати третя особа. Валютою платежу (розрахунків) по даному Контракту є долари США. Форма розрахунків банківський переказ на поточний рахунок Продавця, вказаний у специфікації або рахунку-фактурі або інвойсі, протягом 6 (шести) місяців з моменту поставки товару.
Для здійснення митного оформлення вказаного товару позивач подав до Київської митниці Держмитслужби електронні митні декларації (ЕМД) № UA100070/2020/426352 від 04.08.2020, № UA100070/2020/427030 від 12.08.2020, № UA100070/2020/427031 від 12.08.2020, № UA100070/2020/427006 від 12.08.2020, № UA100070/2020/427005 від 12.08.2020, № UA100070/2020/427612 від 18.08.2020, у яких митна вартість товару визначена ним за основним методом - за ціною договору (метод №1) у відповідності до ст. ст. 57, 58 МК України.
Товари відповідно до вказаних електронної декларації надійшли на адресу позивача на умовах поставки CPT UA Київ, країни виробництва - CN (Китайська Народна Республіка).
Для підтвердження відомостей, заявлених про митну вартість товару, позивачем також надані відповідачу документи, що заявлені у митних деклараціях:
Факт подання декларантом перелічених документів підтверджується відповідними скріншотами, які позивачем долучено до позовної заяви.
У відзиві на позовну заяву відповідач проти факту надання вказаних документів до митного оформлення не заперечує, а також долучив до відзиву документи подані позивачем митному органу, відповідно до зазначеного переліку.
Дані, наведені у вказаних документах, не суперечать і висновкам Дніпропетровської Торгово-промислової палати України ГО-1685 від 03.08.2020, ГО-1770 від 12.08.2020, ГО-1820 від 18.08.2020, відповідно до яких дійсна ринкова вартість отриманого товару може дорівнювати контрактній і вказана на умовах поставки СРТ-Київ.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про торгово-промислові палати України" саме Торгово-Промислові Палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних осіб експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 вказаного Закону методичні та експертні документи, видані Торгово-промисловою палатою в межах її повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.
Судом встановлено, що під час проведення контролю відповідачем правильності визначення митної вартості товару, при перевірці повноти включення до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, усіх витрат, передбачених ч.10 ст. 58 МК України, вивчено Контракт та інші документи, подані декларантом для здійснення митного оформлення. Відповідно до п. 1.1. Контракту від 28.05.2020 № 2805/2020 ціна за одиницю товару мала зазначатись у товаросупроводжувальних документах. Змістом цього ж пункту 1.1. передбачено, що ціну товару за цим контрактом сформовано згідно з умовами поставки, які зазначено в рахунках на відповідну партію товару. Крім того, відповідно до п. 2.1. в ціну товару включена вартість таких складових, як тара, упаковка та маркування. Під час проведення митного контролю відповідачем було звернуто увагу на те, що не подано достовірних відомостей про включення до ціни товару витрат на транспортування, завантаження та вивантаження товару, а тому зроблено висновок щодо не включення витрат на транспортування до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар, та не була заявлена декларантом як складова митної вартості.
У зв`язку з тим, що документи, які надані декларантом для здійснення митного оформлення та для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх необхідних відомостей стосовно складової митної вартості, відповідач запропонував декларанту надати наступні додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості: договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів, копію митної декларації країни відправлення з перекладом, якщо здійснено страхування страхові документи, якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, транспортні (перевізні) документи, за власним бажанням надати інші документи.
На вимогу відповідача декларантом надані повідомлення про відсутність можливості подання інших додаткових документів.
Відповідач з поданих позивачем документів встановив наявність наступних розбіжностей: 1) не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаженням, вивантаженням товарів до названого місця призначення. 3)надана комерційна пропозиція уявляє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозицій для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, отже не відображає дійсну вартість товару у розумінні положень статті VІІ Генеральної угоди з тарифів та торгівлі. Так, згідно норм зазначеної статті, під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Тобто, даний документ не підтверджує дійсність цін та достовірність митної вартості. 4)висновок Дніпропетровської ТПП прийнято до уваги митницею, але він не може бути підставою для підтвердження митної вартості. В наведених експертом джерелах з мережі Інтернет, зазначена продукція без врахування технічних характеристик товару. Крім того, зазначена в окремих джерелах вартість продукції вища ніж вартість оцінюваного товару. Зазначені обставини не дають можливості органу доходів і зборів перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі. Відповідно до статті 53 Митного кодексу України декларанту запропоновано подання протягом 10 календарних днів наступних додаткових документів (за наявності): 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, 2) рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору, 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів, 5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом, 6) якщо здійснено страхування страхові документи, 7) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, 8) транспортні (перевізні) документи, 9) за власним бажанням надати інші документи. Заявою декларант повідомив, що надати інші додаткові документи не має можливості. Таким чином, причинами, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано є: неподання декларантом всіх запрошених документів; відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливості органу доходів і зборів перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі. Разом з тим, митним органом проведеного порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів та з довідковою інформацією, та встановлено заниження заявленого рівня митної вартості, що суперечить поняттю дійсної вартості товару у розумінні положень статті VІІ Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947). За результатами проведеного порівняння встановлено, що органу державної фіскальної служби наявна інформація щодо рівня митної вартості товарів за вищими рівнями митної вартості. Виходячи з наведеного, відповідно до положень статті 55 МКУ, здійснено коригування митної вартості товарів.
За наявності зазначеної відповіді та відповідно до приписів ч. 6 ст. 54 МК України відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів та відмовив у їх митному оформленні за митною вартістю, заявленою декларантом.
Відповідач виніс рішення № UA100070/2020/000094/2 від 05.08.2020 року, № UA100070/2020/000105/2 від 12.08.2020 року, № UA100070/2020/000104/2 від 12.08.2020р., № UA100070/2020/000328/2 від 13.08.2020р., №UA100000/2020/000327/2 від 13.08.2020р., №UA100000/2020/000122/2 від 18.05.2020р. про коригування митної вартості товарів відповідно до статті 64 МК України. У якості джерела інформації стосовно визначення митної вартості товару відповідач обрав митні декларації: згідно з рішенням № UA100070/2020/000094/2: від 18.07.2020 року № UA500070/2020/226522 (з розрахунку 1,51 дол. США за кг) товар №1, митна декларація від 18.07.2020 року № UA500080/2020/012506 (з розрахунку 2,02 дол. США за кг) товар №2, згідно рішення UA100070/2020/000105/2: від 10.08.2020 року № UA500490/2020/500412 (з розрахунку 2,17 дол. США за кг) товар №1, згідно з рішенням № UA100070/2020/000104/2: від 18.07.2020 року № UA500490/2020/500412 (з розрахунку 2,17 дол. США за кг) товар №1, згідно з рішенням № UA100070/2020/000328/2: від 11.08.2020 року № UA500490/2020/500497 (з розрахунку 2,65 дол. США за кг) товар №1, згідно з рішенням № UA100000/2020/000327/2: від 07.08.2020 року № UA500020/2020/222470 (з розрахунку 2,66 дол. США за кг) товар №1, згідно з рішенням UA100000/2020/000122/2: від 16.07.2020 року № UA500080/2020/013124 (з розрахунку 5,01 дол. США за кг) товар №1.
Не погодившись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 Господарського кодексу України суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України.
Згідно з ч. 2 ст. 382 Господарського кодексу України форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право" та іншими законами.
Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16 квітня 1991 року №959-XII передбачено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.
Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.01 №201 затверджено положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), яким передбачено, що права та обов`язки сторін зовнішньоекономічної угоди визначаються матеріальним та процесуальним правом місця її укладання, якщо сторони не погодили інше, і відображаються в умовах договору (контракту).
За загальним правилом, передбаченим нормами ст. 692 Цивільного кодексу України, оплата товару за договором передбачена після передання товару чи товаророзпорядчих документів.
Відповідно до ч. 1ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), то покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. А якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Така ж позиція знайшла своє відображення у постанові пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 №2 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року».
З наведеним висновком кореспондуються положення п. 2 ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч. ч. 2-8 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Як зазначалося судом, відповідач під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених за електронними митними деклараціями, встановив, що в наданих позивачем документах є розбіжності: декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару всіх складових митної вартості, необхідних при її обчисленні. Відповідач посилається те, що не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаженням, вивантаженням та страхуванням товарів до названого місця призначення.
Зауваження, що викладені відповідачем суд вважає помилковими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару.
За умовами Контракту: п. 1.1. Продавець продає, Покупець купує товар у кількості, асортименті і за ціною, що визначаються в рахунках-фактурах, на кожну партію товару відповідно.
Згідно з інвойсами, що знаходяться у матеріалах справи, за наведеним Контрактом на адресу позивача надійшли товари, на умовах поставки СРТ-Київ.
Відповідно до Інкотермс-2010 СРТ ("Фрахт/перевезення оплачене до") означає, що Продавець передає товар перевізнику або іншій особі, номінованому продавцем, в узгодженому місці (якщо таке місце погоджено сторонами) і що продавець зобов`язаний укласти договір перевезення і нести витрати з перевезення, необхідні для доставки товару в узгоджене місце призначення.
Таким чином, поставка товару на умовах СРТ зобов`язує продавця укласти договір та сплатити фрахт/перевезення, необхідний для доставки товару до названого місця призначення, витрати на забезпечення здійснення митного оформлення товару при експорті.
Отже, наведене свідчить про те, що погоджуючи саме обрані умови поставки СРТ, Сторони виходили з того, що продажна ціна вже включає в себе вартість товару та транспортні витрати.
З урахуванням вказаного, поставка товару на умовах СРТ передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені вартість товару та фрахт або транспортні витрати.
Відтак, додаткові витрати на транспортування та страхування товару ТОВ "СІАЛ ТОРГ" не понесло.
Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у постановах від 07.11.2019 року у справі №160/1329/19 та від 21.02.2020 року у справі №813/1229/16.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до даних гр.20 кожної з поданих Декларацій митної вартості до ЕМД «витрати на транспортування до місця доставки по товару №№», як і дані гр.21 «витрати на навантаження, вивантаження та обробку №№» та гр.22 «витрати на страхування №№», дорівнюють 0,00 грн.
Отже, відсутність даних у гр.20, гр.21 та гр. 22 додатково свідчить про те, що відповідні витрати були враховані Постачальником саме у ціні товару.
Також необхідно відмітити, що виходячи з умов зовнішньоекономічного Контракту, Постачальник не вимагав у Покупця обов`язку відшкодування витрат по застосованим Сторонами умовам поставки (зокрема, витрат на транспортних, страхування тощо). Відсутність такої вимоги, на думку суду, свідчить про те, що відповідні витрати враховані Постачальником у ціні товару.
Відповідачем також не враховано норми Митного кодексу України, якими визначена необхідність надання транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, для підтвердження витрат на транспортування, які повинні надаватись за певних умов, зокрема, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.
Суд вважає безпідставними сумніви митного органу щодо невключення декларантом у вартість товару витрат транспортування товарів у країні покупця до м. Київ згідно з умовами поставки Інкотермс CPT-Київ, виходячи з наступного. Так, пунктом 11 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.
До митної вартості не включаються наступні витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: 1)плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання; 2)витрати на транспортування після ввезення; 3)податки, які справляються в Україні. Отже, витрати на транспортування на території України, після ввезення, безпосередньо ціни товару не стосується.
Відповідачем не надано суду будь-яких доказів спростування умов постави СРТ, та інших доказів, які б свідчили, що позивач поніс додаткові витрати з транспортування та страхування товару до місця призначення.
Також судом встановлено, що наведеними умовами поставки СРТ (в редакції Incoterms 2010) не врегульоване питання включення у ціну товару тари, упаковки та маркування. Тому позивач додатково виніс ці відомості окремо у контракті як такі, які були погоджені ним з постачальником при укладенні цього Контракту. При цьому, постачальник не висунув покупцю вимоги відшкодувати транспортні витрати за наведеними умовами поставки.
Згідно з п. 6 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Таким чином, відповідно до умов поставки за контрактом від 18.05.2020 року № 2805/2020 та за наявними у справі товаросупроводжувальними документами, всі витрати (транспортування, навантаження, вивантаження, страхування тощо) вже включені продавцем в ціну товару, відображену у документах, наданих митному органу для митного оформлення.
Щодо умов оплати суд зазначає, що умови оплати товару безпосередньо ціни товару не стосується. У зв`язку з чим, відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак, суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Щодо висновку відповідача про те, що комерційна пропозиція уявляє собою копію інвойсу, та не містить інформації щодо пропозицій для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, отже, не відображає дійсну вартість товару у розумінні положень статті VІІ Генеральної угоди з тарифів та торгівлі, суд зазначає наступне.
Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Із наведеної засади випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних відносин, у тому числі і свобода форми комерційної пропозиції. Отже, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності, митним органам заборонено втручатись у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги комерційну пропозицію з мотивів її недопустимості у зв`язку з наявністю чи відсутністю в ній певних відомостей.
Суд вважає, що комерційна пропозиція, у сукупності з іншими доказами у справі, є додатковим доказом правильності визначення митної вартості товару за ціною Договору, так як в ній зазначена ціна, на підставі якої постачальником запропоновано позивачу придбати відповідний товар.
У зв`язку з наведеним суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем у рішеннях про коригування митної вартості, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, що подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Натомість, надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари.
Таким чином, суд робить висновок про те, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Суд звертає увагу на те, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не може слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.
У постановах від 31.03.2015 року та 02.06.2015 року (справи №№ 21-127а15, 21-498а15 відповідно) Верховний Суд України висловлював позицію, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Згідно з постановою пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 №2 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року», у митних процедурах вимоги до доказів законом не врегульовано, тому до процедур митного контролю можуть бути за аналогією застосовані відповідні правила з адміністративного судочинства. Вимога належності доказів означає, що суб`єкт, який вирішує справу по суті, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено (п. п. 2.1 п. 2).
Суд також звертає увагу на те, що приписами ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України встановлено правило, за яким митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: для підтвердження митної вартості товару.
На підставі аналізу наведених норм, суд робить висновок, що законом чітко встановлено умови, за наявності яких у відповідача виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.
Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
На думку законодавця, сумніви є обґрунтованими, якщо документи: містять розбіжності; наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, відповідач повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Проте, відповідачем не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості до митної вартості товару, зокрема не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а також не зазначено чому саме з документів, які було подано декларантом, неможливим є встановлення цих складових.
Крім того, як встановлено судом, в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідач вказав про те, що визначена ним митна вартість товару ґрунтується на митній вартості товару за МД від 18.07.2020 року № UA500070/2020/226522, від 18.07.2020 року № UA500080/2020/012506, від 10.08.2020 року № UA500490/2020/500412, від 18.07.2020 року № UA500490/2020/500412, від 11.08.2020 року № UA500490/2020/500497, від 07.08.2020 року № UA500020/2020/222470, від 16.07.2020 року № UA500080/2020/013124.
При цьому, відповідач не зазначив, яким саме за якісними характеристиками (подібним чи аналогічним) є товар, митне оформлення якого вже здійснене.
Суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення невизначеного товару не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, і не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, а також не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Згідно з положеннями ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.
Згідно з положеннями ст. ст. 179, 189, 190 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення; суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни; ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін; вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.
Отже, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Так, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Відповідно до ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. У поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
Суд бере до уваги те, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів жодним чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. А наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не є достатньою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. У зв`язку з цим неподання позивачем (декларантом) запитуваних (витребуваних) відповідачем додаткових документів з об`єктивних причин, зокрема з причин їх невизначеності та відсутності, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості, а також не може бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення та здійснення коригування митної вартості.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17, ч. 5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд робить висновок, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю.
Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів:
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський