Справа № 420/3161/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 420/3161/19

адміністративне провадження № К/9901/33283/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Яковенка М. М.,

суддів: Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 420/3161/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний хліб» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач, звернувся з даним позовом до суду та просив визнати протиправними та скасувати рішення № 1150706/41740807 від 26 квітня 2019 року, № 1158709/41740807 від 26 квітня 2019 року, № 1150711/41740807 від 26 квітня 2019 року комісії Головного управління ДФС в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному державному реєстрі накладних або відмову у такій реєстрації; зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному державному реєстрі накладних, складені ТОВ "Південний хліб" податкові накладні № 244 від 31 березня 2019 року, № 245 від 31 березня 2019 року, № 246 від 31 березня 2019 року датою їх фактичного подання.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року позов ТОВ «Південний хліб» задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, 17 жовтня 2019 року Головне управління ДФС в Одеській області та Державної фіскальної служби України вперше звернулися з апеляційною скаргою, які ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року було залишено без руху через їх невідповідність вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки не додано документа про сплату судового збору.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у задоволенні клопотання Головного управління ДФС в Одеській області про відстрочення сплати судового збору для усунення недоліку апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року відмовлено, внаслідок чого, продовжено скаржнику строк для усунення недоліку поданої апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року та від 09 грудня 2019 року апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС в Одеській області повернуто особі, яка її подала, з огляду на не виконання вимог ухвали про без руху (не сплата судового збору).

Пізніше, 05 жовтня 2020 року Головне управління ДФС в Одеській області повторно подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, однак, вже з пропуском строку, передбаченого КАС України на апеляційне оскарження.

Разом з апеляційною скаргою апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з огляду на відсутність належного фінансування.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначена апеляційна скарга залишена без руху та надано апелянту строк для надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, терміном десять днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

У якості усунення недоліків апеляційної скарги, 26 жовтня 2020 року скаржником повторно подано до суду клопотання поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування якого апелянтом зазначено про відсутність бюджетних асигнувань на оплату судового збору та надано кошторис ГУ ДФС в Одеській області на 2020 рік та запити на отримання відповідного фінансування для ГУ ДФС в Одеській області.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні заяви, внаслідок чого, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд виходив із того, що відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень не надає права у будь-який необмежений час після спливу такого строку, реалізовувати право на оскарження судових рішень та не може вважатись достатньою підставою для поновлення пропущених строків оскарження рішення суду від 24 вересня 2019 року. Не спростовують висновків суду апеляційної інстанції й обставини звернення апелянта з первинною апеляційною скаргою (яку було залишено без руху та повернуто з підстав несплати судового збору), оскільки невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження.

07 грудня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 420/3161/19, у якій скаржник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.

При цьому скаржник зазначає, що ситуація з обмеженим фінансування судового збору унеможливлювала реалізацію права на апеляційне оскарження рішення суду у встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з такого.

Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а пунктом першим частини п`ятої статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.

За правилами частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).

Крім того, згідно з частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень не надає права у будь-який необмежений час після спливу такого строку, реалізовувати право на оскарження судових рішень та не може вважатись достатньою підставою для поновлення пропущених строків оскарження рішення суду від 24 вересня 2019 року. Не спростовують висновків суду апеляційної інстанції й обставини звернення апелянта з первинною апеляційною скаргою (яку було залишено без руху та повернуто з підстав несплати судового збору), оскільки невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження.

Таким чином, подана касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 420/3161/19.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов