Справа № 480/631/20
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 480/631/20
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В. , Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року по справі № 480/631/20 за позовом ОСОБА_1 до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України, яка полягала у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що під час обрахунку одноразової грошової допомоги відповідачем протиправно не враховано до видів грошового забезпечення, з яких нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалась позивачу постійно щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його з військової служби.

Відповідач з позовними вимогами не погоджувався з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву зазначаючи, що з урахуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом АДПСУ від 20.05.2008 року №425, щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших додаткових виплат.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 р. по справі № 480/631/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволеною.

Визнати протиправною бездіяльність Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України, яка полягала у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зобов`язано Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції вказав, що відповідачем протиправно не включено до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.

Не погодившись з вищеозначеним рішенням суду Азово-Чорноморським регіональним управлінням Державної прикордонної служби України подано апеляційну скаргу в якій зазначено, що судом першої інстанції допущено невідповідність висновків обставинам справи, у зв`язку з чим неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а тому відповідач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України зазначає, що норми постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010р. №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (чинного до 01 березня 2018 року), в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та правилами Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016р. №73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2016р. за № 217/28347, дають підстави стверджувати, що встановлена постановою № 889 винагорода не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також, відповідач наголошує, що допущенні судом першої інстанції в процесі розгляду справи порушення норм процесуального права унеможливили встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом ОСОБА_1 до суду подано письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у рішенні від 03.04.2020р., у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду без змін.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегією суддів установлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 , проходив військову службу на посаді офіцера (оперуповноваженого) відділу "Т" оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Наказом начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України №15-ОС від 16.01.2018 року "По особовому складу" старшого лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера (оперуповноваженого) відділу "Т" оперативно-розшукового управління 16.01.2018 року виключено зі списків особового складу Азово-Чорноморського регіонального управління та всіх видів забезпечення з 17.01.2018 року.

В означеному наказі Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України №15-ОС від 16.01.2018 року "По особовому складу" зазначено, що станом на 17.01.2018 р. календарна вислуга років ОСОБА_1 становить 18 років 03 місяці 15 днів.

Також, наказом Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України №15-ОС від 16.01.2018 року "По особовому складу" передбачено виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років служби відповідно до пункту 4.10 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008р. №425.

03.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявою щодо виплати грошової допомоги з урахуванням щомісячної грошової винагороди.

За наслідками розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_1 від 03.01.2020р. Азово-Чорноморським регіональним управлінням Державної прикордонної служби України на адресу заявника надіслано лист №11/Б-1, яким адресата повідомлено, що щомісячна грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до частини 2 статті 2 якого порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно із частиною 1 статті 9 якого держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року № 1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889» для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року у розмірі, що не перевищує 20% місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року у розмірі, що не перевищує 40% місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року у розмірі, що не перевищує 60% місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року у розмірі, що не перевищує 80% місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.

Оскільки останні 24 місяці перед звільненням додаткова грошова винагорода нараховувалася і виплачувалася ОСОБА_1 щомісяця, підстави уважати такі винагороди одноразовим видом грошового забезпечення, на думку колегії суддів, відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019р. у справі № 522/2738/17, Верховним Судом у постановах від 30.09.2020р. у справі №295/11615/17, від 16.10.2020р. у справі №826/4043/16.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно протиправності не включення Азово-Чорноморським регіональним управлінням Державної прикордонної служби України до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди.

При цьому, є необґрунтованими, на думку колегії суддів, викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача відносно того, що норми постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010р. №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (чинного до 01 березня 2018 року), в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та правилами Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016р. №73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2016р. за № 217/28347, дають підстави стверджувати, що встановлена постановою № 889 винагорода не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення можуть бути змінені лише законодавцем, у зв`язку з чим при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні нормативно-правові акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать його вимогам.

Не є також обґрунтованими твердження скаржника, що допущенні судом першої інстанції в процесі розгляду справи порушення норм процесуального права унеможливили встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, оскільки відповідачем не конкретизовано, які саме норми процесуального права порушено судом першої інстанції в процесі розгляду справи, що унеможливили встановити обставини, які мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції, в системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, та не впливають на висновки суду, викладені в рішенні суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи відповідача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано усіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року по справі № 480/631/20 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Танасогло Т.М.