Справа № 640/18179/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року м. Київ № 640/18179/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Мині І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Представництва «Вермеер Штайнбрюк Експорт ГМБХ»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені
представники позивача - Самборський Є.О.;

сторін: відповідача - Румянцева А.В.

(в судовому засіданні 19.11.2019, відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення)),

В С Т А Н О В И В:

Представництвом «Вермеер Штайнбрюк Експорт ГМБХ» (далі - позивач, представництво) подано на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва позов до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві, контролюючий орган), у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 31.05.2018 (форма Д); № від 31.05.2018 (форма П); № від 31.05.2018 (форма Р); № від 31.05.2018 (форма Д); № від 31.05.2018 (форма Д); рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 31.05.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2018 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні на 26.02.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2019 позов залишено без руху; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2019 позов представництва залишено без розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2019 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2019 прийнято справу до провадження, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні на 19.12.2019.

Цього дня суд оголосив про відкладення розгляду справи до 13.02.2020.

Призначеної дати судом оголошувалась перерва, розгляду справи призначено на 26.03.2020.

У вказаний день, за клопотанням б/н від 20.03.2020 представника ГУ ДФС у м. Києві, оголошено перерву до 21.05.2020.

Призначеного дня, зважаючи на неявку представників сторін у судове засідання та клопотання про відкладення, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, розгляд справи відкладено на 23.07.2020.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2020 замінено відповідача Головне управління ДФС у м. Києві його правонаступником Головним управлінням ДПС у м. Києві; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.09.2020.

Вказаної дати розгляд справи відкладено до 22.10.2020, в подальшому оголошено перерву до 19.11.2020.

У судовому засіданні в призначений день представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов, за викладених у ньому підстав.

Зокрема, позивач вважає, що контролюючим органом невірно визначено період, за який проводилась перевірка. Окрім того, наголошує, що він не є юридичною особою, здійснює свою діяльність від імені компанії «Вермеер Штайнбрюк Експорт ГМБХ» в межах повноважень, установлених положенням про представництво фірми «Вермеер Штайнбрюк Експорт ГМБХ». Підкреслює, що ні самостійно, ні як частина компанії не здійснює в Україні жодної господарської, підприємницької, будь-якої іншої діяльності, що має на меті отримання доходів та/або прибутку як власного, так і компанії. Єдиною метою створення представництва є створення можливості отримання зацікавленими та будь-якими іншими особами інформації щодо товару та обладнання, якими торгує компанія, а також технологій, які застосовуються при його використанні. Стверджує, що довідки про податкову резидентність щорічно надавались до районної ДПІ за основним місцем обліку.

Представник відповідача проти позову заперечує та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідач у поданому відзиві наполягає на правомірності прийнятих ним рішень. Зокрема, завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2015 рік та заниження податку на прибуток обґрунтовує ненаданням до перевірки довідки, що засвідчує статус резидента материнської компанії «Вермеер Штайнбрюк Експорт ГМБХ» Німеччина за 2015 та 2016 роки. Оскільки, на його думку, податок на прибуток іноземних юридичних осіб підлягав сплаті позивачем, відповідно, останній мав подати звітність з податку на прибуток. Нараховані суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору відповідач пояснює частковою сплатою представництвом задекларованого податкового зобов`язання. Підставою для нарахування штрафних санкцій по єдиному соціальному внеску називає його несвоєчасну сплату за період вересень 2016 року.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно із підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 10.05.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 10.05.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 10.05.2018, за результатами якої складено акт від 17.05.2018 № 632/26-15-14-06-01/26558449.

Висновками вказаного акта перевірки встановлено порушення позивачем, зокрема:

- пункту 103.4, пункту 103.5 статті 103, підпункту 141.4.7 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2015 рік на загальну суму 1530021,00 грн. та заниження податку на прибуток на загальну суму 472960,00 грн.;

- підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України та положеннями наказів ДПА України від 28.02.2011 № 115, від 25.03.2013 № 160 «Про затвердження форм та Порядку розрахунку податкових зобов`язань нерезидентів, які проводять діяльність на території України через постійне представництво», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.03.2011 № 399/19137, представництвом не подано податкову звітність з податку на прибуток за 2016 рік;

- підпункту 168.1.1, підпункту 168.1.5 пункту 168.1, підпункту 168.4.4 пункту 168.4 статті 168, підпункту «а» пункту 171.1 статті 171, підпункту «е» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 8498,90 грн.;

- підпункту 168.1.1 пункту 168.1, підпункту 168.4.4 пункту 168.4 статті 168, підпункту 1.5 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, неперерахування до бюджету військового збору у сумі 865,51 грн.;

- частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за вересень 2016 року.

31.05.2018 ГУ ДФС у м. Києві на підставі акта перевірки від 17.05.2018 № 632/26-15-14-06-01/26558449 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № (форма Д), яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з військового збору в розмірі 1081,88 грн. (основний платіж - 865,51 грн., штрафна (фінансова) санкція - 216,37 грн.);

- № (форма П), яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 1530021,00 грн.;

- № (форма Р), яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 519190,00 грн. (основний платіж - 472960,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 46230,00 грн.);

- № (форма Д), яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 10623,62 грн. (основний платіж - 8498,90 грн., штрафна (фінансова) санкція - 2124,72 грн.);

- № (форма ПС), яким застосовано до позивача штраф у розмірі 170,00 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій у розмірі 701,82 грн. та нарахування пені у розмірі 674,56 грн. за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

За результатами оскарження в адміністративному порядку, рішенням ДФС України від 08.08.2018 № 25971/6/99-99-11-01-01-25 податкові повідомлення-рішення від 31.05.2018 № (форма Д), № (форма П), № (форма Р), № (форма Д), № (форма Д) залишено без змін, скаргу - без задоволення.

Незгода з рішенням суб`єкта владних повноважень обумовила звернення позивача до суду із відповідним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд наголошує на такому.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (в подальшому - ПК України).

Постійне представництво, відповідно до підпункту 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 ПК України, - це постійне місце діяльності, через яке повністю або частково проводиться господарська діяльність нерезидента в Україні, зокрема: місце управління; філія; офіс; фабрика; майстерня; установка або споруда для розвідки природних ресурсів; шахта, нафтова/газова свердловина, кар`єр чи будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; склад або приміщення, що використовується для доставки товарів, сервер.

Так, постійним представництвом не є використання будівель або споруд виключно з метою зберігання, демонстрації або доставки товарів чи виробів, що належать нерезиденту; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою зберігання або демонстрації; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою переробки іншим підприємством; утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збирання інформації для нерезидента; направлення у розпорядження особи фізичних осіб у межах виконання угод про послуги з надання персоналу; утримання постійного місця діяльності виключно з метою провадження для нерезидента будь-якої іншої діяльності, яка має підготовчий або допоміжний характер.

Застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України (пункт 103.1 статті 103 ПК України).

Як визначено підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 статті 133 ПК України платниками податку з числа нерезидентів є постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи із джерелом походження з України або виконують агентські (представницькі) та інші функції стосовно таких нерезидентів чи їх засновників.

Постійне представництво до початку своєї господарської діяльності стає на облік в контролюючому органі за своїм місцезнаходженням у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Постійне представництво, яке розпочало свою господарську діяльність до реєстрації в контролюючому органі, вважається таким, що ухиляється від оподаткування, а одержані ним прибутки вважаються прихованими від оподаткування (пункт 133.3 статті 133 ПК України).

Об`єктом оподаткування податком на прибуток, згідно із підпунктом 134.1.3 пункту 134.1 статті 134 ПК України, є дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Дохід з джерелом походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні (підпункт 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними статтею 141, для цілей пункту 141.4 якої такими доходами, в тому числі, є інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, крім доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв`язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

До податків на доход і на майно, що стягуються від імені Договірної Держави, Землі - у випадку Федеративної Республіки Німеччина - або її політико-адміністративного підрозділу, або місцевих органів влади, незалежно від способу їх стягнення застосовується угода між Україною і Федеративною Республікою Німеччина про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доход і майно, підписаної 03.07.1995, ратифікованої 22.11.1995, дата набрання чинності для України: 04.10.1996 (нижче - Угода).

Угода застосовується до осіб, які є резидентами однієї або обох Договірних Держав.

Для цілей Угоди термін «постійне представництво» означає постійне місце діяльності, через яке повністю або частково здійснюється комерційна діяльність підприємства.

Термін «постійне представництво», зокрема, включає: a) місце управління; b) філіал; c) офіс; d) фабрику; e) майстерню; f) шахту, нафтову або газову свердловину, кар`єр або будь-яке інше місце розвідки або видобутку природних копалин.

Будівельний майданчик або монтажний чи складальний об`єкт є постійними представниками лише в тому разі, якщо вони існують більше дванадцяти місяців.

Незважаючи на попередні положення цієї статті термін «постійне представництво» не включає: а) використання споруд виключно з метою зберігання, показу або поставки товарів чи виробів, що належать підприємству; b) утримання запасів товарів чи виробів, що належать підприємству, виключно з метою зберігання, показу або поставки; с) утримання запасів товарів чи виробів, що належать підприємству, виключно з метою переробки іншим підприємством; d) утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збирання інформації для підприємства; е) утримання постійного місця діяльності виключно з метою здійснення для підприємства будь-якої іншої діяльності, яка має підготовчий абодопоміжний характер; f) утримання постійного місця діяльності виключно для здійснення будь-якої комбінації видів діяльності, перелічених у підпунктах від а) до е), за умови, що сукупна діяльність постійного місця діяльності, яка виникає внаслідок такої комбінації, має підготовчий або допоміжний характер.

Якщо, крім агента з незалежним статусом, про якого йдеться в 6-му пункті, інша особа, незалежно від положень пунктів 1 і 2, діє від імені підприємства, має, і звичайно використовує в Договірній Державі повноваження укладати контракти від імені підприємства, або утримує запаси товарів та виробів, що належать підприємству, з яких здійснюється регулярна поставка цих товарів і виробів від імені підприємства, то це підприємство розглядається як таке, що має постійне представництво в цій Державі щодо будь-якої діяльності, яку ця особа здійснює для підприємства, за винятком, якщо діяльність цієї особи обмежується тією, що зазначена в пункті 4, яка, якщо і здійснюється через постійне місце діяльності, не робить з цього постійного місця діяльності постійного представництва відповідно до положень цього пункту.

Підприємство не розглядається як таке, що має постійне представництво в Договірній Державі, лише якщо воно здійснює комерційну діяльність у цій Державі через брокера, комісіонера чи будь-якого іншого агента з незалежним статусом за умови, що ці

особи діють у межах своєї звичайної комерційної діяльності.

Той факт, що компанія, яка є резидентом Договірної Держави, контролює чи контролюється компанією, що є резидентом другої Договірної Держави або яка здійснює комерційну діяльність у цій другій Державі (або через постійне представництво або будь-яким іншим чином), сам по собі не перетворює одну з цих компаній у постійне представництво другої компанії.

Згідно із підпунктом 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Зокрема, відповідно до вимог пункту 103.4 статті 103 ПК України підставою для звільнення від оподаткування або застосування зменшеної ставки податку, є подання нерезидентом особі (податковому агенту) довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує статус податкового резидента країни, з якою укладено міжнародний договір.

Як передбачено пунктом 103.5 статті 103 ПК України, довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 103.8 статті 103 ПК України особа, яка виплачує доходи нерезидентові у звітному (податковому) році, у разі подання нерезидентом довідки з інформацією за попередній звітний податковий період (рік) може застосувати правила міжнародного договору України, зокрема щодо звільнення (зменшення) від оподаткування, у звітному (податковому) році з отриманням довідки після закінчення звітного (податкового) року.

Згідно із пунктом 103.10 статті 103 ПК України у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.

Відповідно до пункту 2.3 розділу 2 Положення про представництво фірми «Вермеер Штайнбрюк Експорт ГМБХ», затвердженого 01.04.2003, єдиною метою створення представництва є створення можливості отримання зацікавленими та будь-якими іншими особами інформації щодо товару та обладнання, яким торгує фірма, а також технологій, які застосовуються при його використанні. Це стосується, зокрема, але не виключно спеціалізованої техніки та технологій для безтраншейної прокладки труб, прокладки волоконно-оптичних ліній зв`язку, ремонтудіючих каналізацій, корчування пнів тощо.

Згідно з пунктами 1.8-1.9 розділу 1 Положення представництво не є юридичною особою. Представництво здійснює свою діяльність від імені фірми в межах повноважень, установлених цим Положенням, має окремий баланс, поточний рахунок типу «Н» в установах банків, печатку із своїм найменуванням, інші печатки та штампи.

На підтвердження наявності передбачених чинним законодавством підстав для звільнення від оподаткування позивачем було надано засвідчену копію довідки у податкових справах від 28.08.2018, згідно із якою компанія «Вермеер Штайнбрюк Експорт ГМБХ» (Vermeer Steinbruck Export GmbH), Пушерштрассе 7, 90411 Нюрнберг зареєстрована в Центральному фінансовому управлінні м. Нюрнберга з 18.06.2001 як платник корпоративного податку та податку з обороту. Окрім того, зазначено про відсутність податкової заборгованості.

Зазначена довідка підтверджує статус податкового резидента країни, з якою укладено міжнародний договір, тобто компанії «Вермеер Штайнбрюк Експорт ГМБХ», що зареєстрована і діє відповідно до законодавства Федеративної Республіки Німеччина, а відтак, наявні підстави для використання нерезидентом переваг міжнародного договору.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач помилково застосував до діяльності позивача положення підпункту 141.4.7 пункту 141.4 статті 141 ПК України, що в свою чергу призвело до неправомірних донарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток іноземних юридичних осіб та зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Спростування висновку контролюючого органу про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2015 рік та заниження суми податку на прибуток має наслідком визнання протиправним висновку про неподання податкової звітності з податку на прибуток за 2016 рік, а також застосування штрафу у розмірі 170,00 грн.

Відтак, податкові повідомлення-рішення від 31.05.2018 № , № та № підлягають скасуванню як протиправні, а позовні вимоги у відповідній частині - задоволенню.

Щодо грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, визначеного згідно із податковими повідомленнями-рішеннями від 31.05.2018 № та № , судом встановлено наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IVцього Кодексу.

Згідно зі статтею 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Ставка податку, згідно з пунктом 167.1 статті 167 ПК України, становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету передбачений статтею 168 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 171.1 статті 171 ПК України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Згідно з підпунктом «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідно до пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України; ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України; нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 ПК України, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України; відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 ПК України; платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 ПК України (підпункти 1.2-1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).

Як вбачається з акта перевірки, сума податку на доходи фізичних осіб, обчисленого позивачем як податковим агентом, за 2015 рік становить 163473,74 грн., за 2016 рік - 168622,61 грн.

Окрім того, контролюючий орган стверджує про те, що сума перерахованого позивачем податку є меншою за обчислену, а саме: за 2015 рік - 146895,94 грн., за 2016 рік - 176701,51 грн.

Водночас, матеріали справи містять виписку по особовому рахунку позивача за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, згідно із якою загальна сума сплаченого податку на доходи фізичних осіб становить 159673,16 грн. (4200,00 грн. + 13256,91 грн. + 13256,91 грн. + 13365,79 грн. + 14281,16 грн. + 13858,27 грн. + 13858,27 грн. + 13172,60 грн. + 7140,00 грн. + 570,00 грн. + 6033,00 грн. + 13173,00 грн. + 640,00 грн. + 5197,50 грн. + 600,00 грн. + 8146,06 грн. + 13183,07 грн. + 5740,62 грн.).

Відтак, за підсумками 2015 та 2016 років позивачем сплачений податок на доходи фізичних осіб в розмірі більшому (336374,67 грн.), ніж задекларований (332096,35 грн.), сума переплати становить 4278,32 грн. ((159673,16 грн. + 176701,51 грн.) - (163473,74 грн. + 168622,61 грн.)).

Також, позивач декларував військовий збір у розмірі 15345,78 грн. за 2015 рік та 14051,92 грн. за 2016 рік.

Сплата зобов`язання з військового збору, за висновками відповідача, в 2015 році становила 13779,63 грн., в 2016 році - 14752,57 грн.

Однак, згідно із випискою по особовому рахунку позивачем за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 сплачено військового збору на загальну суму 15061,08 грн. (200,00 грн. + 180,45 грн. + 1248,85 грн. + 1248,85 грн. + 1257,66 грн. + 1328,00 грн. + 1281,45 грн. + 1281,45 грн. + 1245,85 грн. + 718,50 грн. + 42,35 грн. + 523,50 грн. + 1242,00 грн. + 52,00 грн. + 540,00 грн. + 50,00 грн. + 734,82 грн. + 1242,00 грн. + 47,85 грн. + 595,50 грн.).

Таким чином, за 2015-2016 роки позивачем сплачено військового збору в розмірі більшому (29813,65 грн.), ніж задекларований (29397,70 грн.), сума переплати становить 415,95 грн. ((15061,08 грн. + 14752,57 грн.) - (15345,78 грн. + 14051,92 грн.)).

Наведеним вище спростовуються висновки відповідача в частині неперерахування до бюджету за 2015-2016 роки податку на доходи фізичних осіб у сумі 8498,90 грн. та військового збору у сумі 865,51 грн., у зв`язку із чим визначення позивачу податкового зобов`язання з вказаних податку та збору є безпідставним, а тому податкові повідомлення-рішення від 31.05.2018 № та № підлягають скасуванню.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (Закон № 2464-VI), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, встановлена Інструкцією «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі за текстом - Інструкція).

Згідно із пунктом 1 розділу VI Інструкції до платників, які не виконали визначені Законом № 2464-VI обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

За порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону (пункт 1 розділу VIІ Інструкції).

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів накладає на платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої Законом № 2464-VI, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (частини десята-тринадцята статті 25 Закону № 2464-VI).

Як встановлено судом, 31.05.2020, ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до представництва «Вермеер Штайнбрюк Експорт ГМБХ», а саме: застосовано штраф за період з 20.10.2016 до 13.11.2017 у сумі 701,82 грн. (3509,12 грн. х 20%) та нараховано пеню у сумі 674,56 грн. (у розмірі 0,1% суми недоїмки).

Нарахування штрафу та пені відповідач пояснює несвоєчасною сплатою позивачем податкового зобов`язання з єдиного внеску в розмірі 3509,12 грн., нарахованого за вересень 2016 року.

Так, контролюючий орган зазначає, що граничний термін для сплати зобов`язання закінчився 19.10.2016, в той час як фактична сплата відбулась 13.11.2017.

З метою дослідження правомірності застосування до позивача фінансових санкцій (штрафу та пені), судом досліджено інтегровану картку платника податків - представництва «Вермеер Штайнбрюк Експорт ГМБХ» з єдиного внеску, нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за цивільно-правовими договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності, код класифікації доходів бюджету 71010000 та встановлено наступне.

Спочатку, 19.10.2016 платнику було зменшено переплату по єдиному внеску (нарахування на підставі звіту від 19.10.2016 № ) на суму 3509,12 грн. згідно із платіжним дорученням № 53.

В подальшому, тієї ж дати збільшено недоїмку по єдиному внеску на підставі невизначеного документу «…№ ?…» на згадану суму (3509,12 грн.).

Відтак, має місце подвійне (повторне) пред`явлення до сплати одного і того ж податкового зобов`язання з боку контролюючого органу, що суперечить приписам Закону № 2464-VI.

А тому, оскільки сплата податкового зобов`язання з єдиного внеску на суму 3509,12 грн. проведена позивачем 19.10.2016 (згідно із платіжним дорученням № 53), тобто із дотриманням граничного терміну, відповідно у контролюючого органу відсутні підстави для застосування фінансових санкцій за несвоєчасну сплату, в тому числі штрафу у сумі 701,82 грн. та пені у сумі 674,56 грн.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування рішення ГУ ДФС у м. Києві від 31.05.2018 № та визнає їх такими, що підлягають задоволенню.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

З огляду на припис наведеної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішень контролюючого органу, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення оскаржуваних рішень.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 7986,64 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву Представництва «Вермеер Штайнбрюк Експорт ГМБХ» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 31.05.2018 (форма Д); № від 31.05.2018 (форма П); № від 31.05.2018 (форма Р); № від 31.05.2018 (форма Д); № від 31.05.2018 (форма Д); рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 31.05.2018.

3. Cтягнути на користь Представництва «Вермеер Штайнбрюк Експорт ГМБХ» (адреса 02160, м. Київ, вул. Каунаська, буд. 10А, кв. 17, ідентифікаційний код 26558449) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) понесені Представництвом «Вермеер Штайнбрюк Експорт ГМБХ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 986,64 грн. (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість гривень 64 копійки).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повне рішення складено 09.12.2020.

Суддя К.С. Пащенко