Справа № 343/1820/20
Суддя: Головенко О. С.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №343/1820/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІСРПП № 2 Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Сачик Валентина Едуардовича, Головного управління національної поліції України в Івано-Франківській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії БАБ № 327536 від 30 серпня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., а також поновити строк на оскарження постанови.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 30 серпня 2020 року близько о 20:00 год. на його подвір`я зайшли працівники поліції, які не представившись, не повідомили про причину візиту, погрозливим тоном стали вимагали перепаркувати автомобіль марки «Iveco», який був припаркований біля його домоволодіння. Однак, він повідомив, що даний автомобіль є власністю Івано-Франківського ОБТІ та припаркований тимчасово, оскільки має певні технічні несправності. Натомість поліцейські поводили себе агресивно та нахабно, погрожуючи, що у випадку, якщо він негайно не перепаркує автомобіль, то поріжуть колеса. Позивач повідомив, що згодом прийде водій і перепаркує автомобіль, оскільки він не має права керувати цим транспортним засобом. Через таку поведінку працівників поліції, в нього підвищився артеріальний тиск, внаслідок чого змушений був звернутися за медичною допомогою.

Однак працівники поліції наполягали на негайному перегоні автомобіля в інше місце пояснюючи цим, що громадські активісти, які перебувають разом з ними, вимагають цього. В подальшому один з працівників поліції в присутності його дружини припаркував автомобіль в інше місце .

Отримавши 17 вересня 2020 року постанову, він довідався про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП до штрафу розмірі 510 грн.

А тому, вважає, що дії працівників поліції є протиправними, незаконними та такими, що порушують його права, оскільки даним транспортним засобом він не керував в той день йому він не належить, ним не користувався та правопорушення не вчиняв, в його діях відсутній склад правопорушення.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2020 рокуматеріали адміністративного позову передано на розгляд до Болехівського міського суду за підсудністю з тих міркувань, що позивач проживає по АДРЕСА_1 та подав заяву про передачу до Болехівського міського суду Івано-Франківської області.

28 жовтня 2020 року поновлено строк позивачу на звернення до суду і прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі.

06 листопада 2020 року представником Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області подано відзив, в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вважає, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки 30 серпня 2020 року в ході патрулювання та виконання службових обов`язків інспектором Сачек В.Е. виявлено автомобіль «Iveco» під керуванням, як пізніше стало відомо, гр. ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом в м. Болехів, здійснив зупинку стоянку, створивши перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, чим порушив ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП.

Працівник поліції підійшов до водія автомобіля, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на автомобіль, а також поліс обов`язкового страхування.

Позивач на вимогу працівника поліції пред`явив вищевказані документи, окрім посвідчення водія. В подальшому встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, роз`яснив позивачу права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, заслухавши пояснення водія, зафіксувавши правопорушення на відео, виніс оскаржувану постанову. Після складання постанови, позивача ознайомлено з її змістом, однак від отримання її відмовився. Також, представником відповідача долучено відео матеріал, який підтверджує вчинення адміністративного правопорушення позивачем (а.с.39-45).

02 грудня 2020 року позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначає, що викладені у відзиві обставини про те, що він керував вказаним автомобілем, не відповідають дійсності.

Очевидцем даної події, окрім нього, була його дружина, яка також вказала працівникам поліції на те, що він не керував транспортним засобом, відповідно не здійснював його стоянку

А з долученого відеодиску із записом не зафіксовано, хто керував транспортним засобом та здійснив його зупинку (видно тільки сам автомобіль), що не дає підстави вважати чи стверджувати, що керував автомобілем саме він, а отже особу правопорушника встановлено з порушенням та за припущенням самого працівника поліції (а.с.56-57).

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.19).

Такі не суперечать вимогам ст.194 КАС України, за якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі в судове засідання не з"явилися повторно, повідомлені завчасно про час та місце розгляду справи.

Як зазначено в ч.3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді.

Відтак, неявка сторін не є перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, надавши їм оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, стаття 19 Конституції передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 30 серпня 2020 року інспектором СРПП № 2 Долинського ВП Сачек В.Е. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., яку позивач оскаржив.

У вказаній постанові зазначено, що 30 серпня 2020 року о 18:52 год. в АДРЕСА_1, керуючи транспортним засобом «Iveco», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 здійснив зупинку стоянку, створивши перешкоду іншим учасникам дорожнього руху та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП (а.с.12).

Позивач зазначає, що не вчиняв адміністративного правопорушення, тому відповідачем неправомірно прийнята постанова про накладення на нього адміністративного стягнення.

При цьому, відповідач вказує на те, що позивачем було вчинене адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим складена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення.

Для встановлення істини у справі слід дослідити докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, а також дотримання суб`єктом владних повноважень вимог Кодексу адміністративного судочинства України ( КУпАП).

Зокрема, відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:

- чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні,

- чи підлягає вона адміністративній відповідальності,

- чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду,

- чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу,

- а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 72 КАСУ, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст. 77 КАСУ).

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.

Водночас, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283,284 КУпАП, зокрема, у постанові, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності до п.15.9. ПДР України, зупинка забороняється: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Крім того, відповідно до положень, зазначених у п.1.10 ПДР України, зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі (п. 15.1 ПДР України).

Натомість, перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Підпункт 8.4. «в» ПДР України, встановлює, що дорожні знаки поділяються на групи: заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

Пунктом 3.34 розділу 33 ПДР України, позначений дорожній знак "Зупинку заборонено". Забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з вище наведених норм закону, адміністративна відповідальність за ч.3 ст.122 КУпАП, настає лише у випадку вчинення такого порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху

Зміст оскаржуваної постанови вказує на те, що позивача притягнуто до відповідальності за те, що він здійснив зупинку стоянку, чим створив перешкоду іншим учасникам дорожнього руху та не пред"явив посвідчення водія.

Притягуючи позивача до відповідальності за порушення ч.3 ст.122 КУпАП України та виносячи постанову, відповідачем не описано обставин справи, встановлених під час розгляду справи, зокрема, не зазначено, які саме Правила дорожнього руху порушив позивач при керуванні транспортним засобом; до неї не додано жодних доказів, а також пояснень свідків, що свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності, зокрема, не зазначеному кому саме з учасників руху позивач, здійснивши стоянку автомобіля, створив перешкоду.

Окрім того, оскаржувана постанова серії БАБ № 327536 від 30.08.2020 не містить наведення доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення (а.с.15).

Натомість, постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені відповідачем, без зазначення доказів, що підтверджують вчинення правопорушення.

На підтвердження обставин справи, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано оптичний диск з місця події, який досліджений судом в порядку ст.220 КАС України (а.с.45).

Разом з тим, з наданого відеозапису неможливо встановити факт вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.122 КУпАП, оскільки цим відеозаписом не зафіксовано транспортного засобу в момент його зупинки, ані особу (паспортні дані) водія, який ним керував.

При цьому, позивач заперечує керування вказаним транспортним засобом, зазначаючи, що автомобілем керував працівник ОБТІ, особу якого працівники поліції, виносячи постанову, не встановили.

Належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є відеофіксація керування позивачем транспортного засобу та його зупинки .

Однак, такого доказу на підтвердження факту керування транспортним засобом «Iveco», реєстраційний номер НОМЕР_1 саме позивачем відповідачами не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачами не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, у зв`язку з чим вимога поліцейського про надання документів посвідчення водія не може вважатися правомірною.

Окрім того, слід зазначити, що вказуючи в оскаржуваній постанові про те, що позивач не пред"явив посвідчення водія, працівник поліції зазначив, що він скоїв правопорушення передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП, в той час, як такий склад правопорушення передбачений в диспозиції ч.1 ст. 126 КУпАП.

Отже, можна дійти висновку, що суб`єкт владних повноважень діяв не у відповідності до норм КУпАП.

Бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності.

Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому, частиною 2 ст. 77 КАС УКраїни, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, суд враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.

Натомість, долучений до матеріалів справи відеозапис не може вважатись належними та допустимими доказом, тому залишається сумнів та недоведеність щодо вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Оскільки не доведена вина особи на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.

Суд бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою, яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять.

На думку суду, ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів надання доказів відповідачем щодо вчинення правопорушення ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

Отже, суб`єктом владних повноважень не підтверджено факту вчинення позивачем правопорушення.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та зазначено про необхідність з"ясовування всіх обставин, перелічених у ст. 280 КУпАП.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП є недоведеним.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За наведених обставин, за відсутності достатніх даних про вчинення позивачем правопорушення за ч.3 ст.122 КупАП, постанову серії БАБ № 327536 від 30 серпня 2020 року слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.2, 5, 9, 139, 241-246, 286 КАС України суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ІСРПП № 2 Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Сачик Валентина Едуардовича, Головного управління національної поліції України в Івано-Франківській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 327536 від 30 серпня 2020 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу розміром 510 (п`ятсот десять) гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.122 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 15, ) сплачений судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. сплачений позивачем за пред`явлення адміністративного позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Болехівський міський суд.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківської області - вул. Сахорова, буд.15 м.Івано-Франківськ Івано-Франківської області.

Інспектора сектору реагування патрульної поліції Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Сачик Валентина Едуардовича - вул. Яворницького, 8 м.Долина Івано-Франківської області

Суддя Головенко О.С.