Справа № 473/4208/20
Суддя: Ротар М. М.
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/4208/20
РІШЕННЯ
іменем України

"11" грудня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Ротар М.М.

при секретарі судового засідання Гаврилової І.С.
за участю перекладача Торабі Есмаіл Абу Тораб (в режимі відеоконференції за допомогою програми «EASYCON»)

учасники справи:

представник Військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Баброцяк Л.О. (в режимі відеоконференції за допомогою програми «EASYCON»)

представник відповідача адвокат Самолюк В.В. (в режимі відеоконференції за допомогою програми «EASYCON»)

відповідач громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції з ДУ «Миколаївській ПТПІ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенську Миколаївської області адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі території України

встановив

08 грудня 2020 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом звернувся представник Військової частини НОМЕР_1 Західного Регіонального Управління Державної Прикордонної Служби України до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі території України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про відсутність у відповідача документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України. 16 червня 2020 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення про затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України строком на шість місяців.

В зв`язку з чим відповідач був поміщений до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Посилаючись на те, що шестимісячний строк затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні закінчується, однак наявні умови за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме не отримання документів, необхідних для ідентифікації особи та організації примусового видворення за межі території України, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року було відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду.

Представник позивача взяв участь в режимі відеоконференції, позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволенні позову.

Представник відповідача адвокат Самолюк В.В. заперечував проти задоволення позовних вимог на адресу суду надіслав відзив, в якому представник відповідача зазначає, що подальше затримання відповідача призведе до порушення його прав та вимог закону. За період затримання відповідач надав позивачу усю необхідну інформацію для його ідентифікації, що свідчить про його співпрацю з компетентними органами України. Зі свого боку ВЧ НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України необхідні дії для своєчасної ідентифікації відповідача з належною ретельністю не здійснила. Враховуючи вказані обставини, відповідач вважав, що підстави для продовження строку його затримання відсутні.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 14 червня 2020 року о 10 год. 30 хв. відповідач був виявлений та затриманий в складі групи осіб на ділянці відповідальності віпс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС «Великий Березний» прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 182-183 прикордонних знаків в 100-150 м. до лінії державного кордону України, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку.

16 червня 2020 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення про затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України строком на шість місяців.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 був поміщений до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

З матеріалів справи вбачається, що Чопський прикордонний загін неодноразово звертався до Департаменту консульської служби МЗС України з метою сприяння в ідентифікації та документуванні відповідача звернення від 15 червня 2020 року за вих. №21/512 до Надзвичайного та Повноважного Посла Ісламської Республіки Афганістану в Україні, 30 липня 2020 року за вих. №21/703 до Надзвичайного та Повноважного Посла Ісламської Республіки Афганістану в Україні, 30 липня 2020 року за вих. №21/702 до Надзвичайного та Повноважного Посла Ісламської Республіки Афганістану в Україні, 24 вересня 2020 року за вих. №21/1034 до Надзвичайного та Повноважного Посла Ісламської Республіки Афганістану в Україні, 24 вересня 2020 року за вих. №21/1035 до Надзвичайного та Повноважного Посла Ісламської Республіки Афганістану в Україні проте не отримав відповіді на свої звернення.

Строк затримання відповідача спливає 14 грудня 2020 року.

Аналізуючи вимоги позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Згідно із ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Пунктом 11 ст. 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно до п. 12 ст. 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні

Відповідно до п. 13. ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

- відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

- неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Частиною 4 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну визначені ст. 8 Закону України від 05.11.2009 року № 1710-VI "Про прикордонний контроль".

Відповідно до ч. 3 вказаної норми, Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.

Отже, іноземці або особи без громадянства можуть виїхати за межі території України за наявності дійсного паспортного документу.

Суд враховує, що на момент затримання та поміщення у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, у Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 був відсутній документ, який дає йому право на виїзд до країни громадянської належності.

Відсутність вказаного документа підтверджується і тим, що на підтвердження своєї особи відповідач надає копію паспорту № НОМЕР_2 , виданий Альяс Теморі.

Водночас, оригінал паспортного документу не був поданий органу охорони державного кордону, у тому числі з метою виконання вимог щодо ідентифікації іноземця та перевірки достовірності даних щодо особи.

Дана обставина не підтверджує того, що відповідач сприяє процедурі ідентифікації його особи, оскільки оригінал паспорту до компетентного органу не надавався, а так само не був наданий до суду.

Крім того, не надання як відповідним органам, так і суду, оригіналу паспорту відповідача не дає змогу встановити дійсну наявність такого документа та підтвердження його достовірної наявності і відповідної належності саме відповідачу, що відповідно дало б право відповідачу самостійно залишити територію України.

Отже, відповідачем не доведено наявність документів, які підтверджують законність його перебування на території України, передбачених п.п. 16-19 та 20 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", або дають право на виїзд за межі території України.

Відповідно до п. 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року, № 353/271/150, зареєстрованого в Мін`юсті 21.05.2012 року за № 806/21119, у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

З матеріалів справи убачається, що позивачем вжито ряд відповідних заходів щодо ідентифікації особи та приналежності до громадянства Ісламської Республіки Афганістан шляхом направлення звернень у сприянні в ідентифікації відповідача.

На час звернення до суду на відповідні запити позивачем не отримано інформації з країни громадянської належності іноземця чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Станом на час розгляду справи, відповіді на вказані листи для ідентифікації особи у матеріалах справи відсутні, що є умовою, за якої неможливо забезпечити примусове видворення особи.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується вжиття позивачем дій, спрямованих на ідентифікацію іноземця, зокрема шляхом скерування до компетентних органів країни походження відповідача повторних запитів.

Водночас, правомірність затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, та прийнятим відносно конкретно відповідача. У тому числі, відповідним рішенням суду надана і правова оцінка дотримання компетентним органом законодавчих процедур, пов`язаних із забезпеченням примусового видворення особи, перебування якої на території України відбувається з порушенням норм чинного законодавства.

Що стосується посилань представника відповідача про те, що строк його тримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні перевищив максимальний термін, встановлений законодавством для перебування іноземців з метою ідентифікації та видворення, а саме 18 (вісімнадцять) місяців, суд вважає такі висновки помилковими, оскільки вказаний строк після першого затримання відповідача завершився 27.03.2020 року, після чого останній був звільнений із пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Повторно відповідача було затримано 14 червня 2020 року і саме з цього часу необхідно вираховувати його строк затримання на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 червня 2020 року.

Крім того, суд вважає необґрунтованим заперечення представника відповідача стосовно того, що до звернення позивача з даним позовом, останній повинен звернутись з адміністративним позовом про примусове видворення, з огляду на наступне.

Примусове видворення особи може мати місце за наслідками встановлення такої особи. Тобто реалізація права позивача на звернення до суду з позовом про примусове видворення можливе лише після закінчення процедури ідентифікації іноземця або особи без громадянства.

Оскільки процедура ідентифікації особи відповідача залишається не закінченою, суд приходить до висновку про наявність підстав для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Таким чином, строк затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 має бути продовжено.

Відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі "Ливада проти України" (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Отже, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

За встановлених обставин позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 289 КАС України, суд

ухвалив

позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі території України задовольнити.

Продовжити строк затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на строк, необхідний для його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більше, ніж на шість місяців.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар