Справа № 380/6663/20
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року справа №380/6663/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.

розглянувши у письмовому провадженні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, в якому просить:

визнати протиправним рішення від 12.06.2020 року у відмові в нарахуванні та виплаті вихідної допомоги у зв`язку з відставкою;

зобов`язати нарахувати та виплатити вихідну допомогу у зв`язку з відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що направив заяву та пакет необхідних документів до Вищої ради юстиції про звільнення з посади судді за 2 місяці до досягнення 65 років. Вказує, що Вищою радою юстиції вказану заяву розглянуто у встановлений строк, після чого вирішення заяви про відставку у Верховній раді України затягнулось до 16.07.2015 року. Посилається на те, що звернувся до відповідача із заявою щодо виплати вихідної допомоги судді у відставці у розмірі 10 заробітних плат, на яку отримав відмову. Зазначає, що підстави у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги, на які посилався відповідач, Конституційний Суд своїм рішенням визнав неконституційними, а тому повторно звернувся до відповідача з вказаною заявою. Однак, відповідач повторно відмов у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги.

У своїх запереченнях відповідач посилається на те, що станом на час прийняття рішення про звільнення позивача діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів», стаття 136 якого передбачала виплату вихідної допомоги. Однак, згадана стаття виключена Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166-VII. Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 року визнано таким, що не відповідає Конституції України положення підп.1 п.28 розділу ІІ Закону України №1166-VII. Зазначає, що вказане рішення не може вплинути на вказані правовідносини, оскільки такі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали свою дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності. Вказує, що Територіальне управління державної судової адміністрації України у Львівській області не наділене правом самостійно здійснювати виплату вихідної допомоги .

Ухвалою суду від 25.08.2020 року відкрито загальне позовне провадження.

Протокольною ухвалою суду від 15.10.2020 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів.

Протокольною ухвалою суду від 12.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Наказом Жидачівського районного суду Львівської області №69/К від 12.08.2015 року позивача виключено зі штату Жидачівського районного суду Львівської області з 12.08.2015 року у зв`язку з поданням ним заяви про відставку.

Підставою є заява позивача, погоджена у встановленому порядку.

09.12.2015 року позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив нарахувати та виплатити йому одноразову вихідну допомогу в розмірі 10 заробітних плат.

Листом №02-14-96/16 від 20.01.2016 року відповідач повідомив позивача про те, що Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166-VII від 27.03.2014 року призупинено виплату вихідної допомоги судді у розмірі 10 місячних посадових окладів до моменту стабілізації ситуації у країні. Таким чином, на момент звільнення позивача, уже була виключена ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка регламентувала отримання вихідної допомоги.

12.05.2020 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про виплату йому вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, посилаючись на згадане рішення Конституційного Суду України.

Листом №02-14-972/20 від 12.06.2020 року відповідач повідомив позивача про те, що правові підстави для виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою суддям, які звільнились у відставку в період з 01.04.2014 року до 30.09.2016 року відповідно до Закону України №2453-VI та на сьогодні не перебувають у трудових відносинах із судами, відсутні.

Не погодившись з вказаною відмовою позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області №02-14-972/20 від 12.06.2020 року щодо відмови у виплаті одноразової вихідної допомоги судді при звільненні.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.126 Конституції України суддя звільняється у разі подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI, в редакції чинній до виходу судді у відставку містив норму (далі - Закон №2453-VI), у відповідності до якої судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою (ст.136 цього Закону).

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166-VII від 27.03.2014 року (підп.1 п.28 розділу ІІ), у редакції чинній на час виходу судді у відставку (далі - Закон №1166-VII), із Закону № 2453, зокрема, виключено статтю 136.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VII від 02.06.2016 року виплату вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою було відновлено, а її розмір відповідно до ст.143 вказаного закону становив 3 місячних суддівських винагороди за останньою посадою.

Відповідно до рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 15.04.2020 року № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19) положення підп.1 п.28 розділу ІІ Закону №1166-VII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), а також втрачає чинність з дня ухвалення Другим сенатом Конституційного Суду України згаданого рішення.

Судом встановлено, що після звільнення позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому одноразової вихідної допомоги в розмірі 10 заробітних плат, на яку отримав відмову на підставі підп.1 п.28 розділу ІІ Закону №1166-VII.

Після того як Конституційний Суд України своїм рішенням визнав підп.1 п.28 розділу ІІ Закону №1166-VII неконституційним, позивач вдруге звернувся до відповідача із згаданою заявою, на яку листом №02-14-972/20 від 12.06.2020 року отримав відмову.

Вказану відмову відповідач мотивував тим, що відповідно до п.2 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VII Закон України №2453-VI визнано таким, що втратив чинність, з дня набрання чинності цим законом, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 26 цього розділу, в тому числі враховано згадане рішення Конституційного Суду України.

Даючи правову оцінку згаданим діям відповідача, суд вважає, що відсутність у законодавстві права позивача на отримання вихідної допомоги на час виходу у відставку, не дозволяли Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України у Львівській області діяти у інший спосіб.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.08.2020 року у справі №826/18177/15.

Відтак, дії відповідача з приводу відмови у виплаті вихідної допомоги відповідають критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України.

Також, суд вважає за доцільне надати оцінку обраного позивачем способу захисту, враховуючи таке.

Як передбачено ч.2 ст.3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ч.3 ст.152 Основного Закону, матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

У відповідності до положень ст.1175 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Аналіз наведених норм дозволяє суду прийти до висновку, що належним способом захисту у спірних правовідносинах є відшкодування шкоди, а не визнання протиправними дій органу державної влади та спонукання його вчинити дії на підставі Закону, який на момент виникнення таких відносин був чинний.

Враховуючи те, що позивачем обрано не той спосіб захисту та те, що на час звільнення у нього не було права на отримання вихідної допомоги, у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Я.Мартинюк