Справа № 280/2789/19
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ПОСТАНОВЛЕННЯ ОКРЕМОЇ УХВАЛИ

10 грудня 2020 року Справа № 280/2789/19 м. Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Бойченко Ю.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали у справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02.11.2020 до суду надійшла заява ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (вх. №52318), в якій він просить суд:

поновити строк на звернення до суду із заявою про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з виплати грошових коштів у розмірі 68078,75 грн. на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.07.2019 у справі № 280/2789/19;

постановити окрему ухвалу про виявлені під час розгляду заяви порушення закону, яку довести до відома суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомити Запорізький окружний адміністративний суд про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, у визначений законодавством строк.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду у справі №280/2789/19, яке набрало законної сили, залишається невиконаним. При цьому, як на причину такого невиконання відповідач посилається на дефіцит коштів та на Порядок на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649, який визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету. Разом із тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 640/5248/19 визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду». З урахуванням викладеного вказує, що дефіцит коштів не є поважною причиною для невиконання рішення суду, а тому наявні підстави для застосування положень статей 249, 383 КАС України.

З урахуванням перебування судді ОСОБА_2 на лікарняному, ухвалою суду від 30.11.2020 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із заявою про постановлення окремої ухвали; прийнято до розгляду заяву та ухвалено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження.

Відповідач проти задоволення даної заяви заперечив, подав відзив (вх. від 10.12.2020 №60105), в якому зазначив, що рішення суду виконано ним у межах своїх повноважень; позивачу нараховано пенсійні виплати в сумі 72 919,32 грн.; виплату за період з 08.10.2019 по 30.11.2019 в сумі 4 840,57 грн. здійснено 04.11.2019. Разом із тим, заборгованість за період з 01.01.2018 по 07.10.2019 у сумі 68 078,75 грн. не виплачена, оскільки Пенсійний фонд України реалізує бюджетну програму КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок і підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду України», згідно із якою Пенсійному фонду України виділяються кошти на виплату пенсій у розмірах, визначених законодавством (головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня Пенсійний фонд України). Виплата донарахованої суми за рішенням суду, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, здійснюватиметься після відповідного фінансування з Державного бюджету України. Крім того вказує, що позивачем пропущено строк звернення із даною заявою.

Стосовно тверджень про пропущення строку звернення слід зазначити, що вказане питання вирішено ухвалою суду від 30.11.2020, якою ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду із заявою про постановлення окремої ухвали.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 по суті, суд звертає увагу на наступне.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.07.2019 у справі №280/2789/19, яке набрало законної сили 08.10.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та, серед іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії та виплачувати пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення з урахуванням 100% підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, однією сумою, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 6 статті 383 КАС України передбачено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Так, під час розгляду заяви встановлено та не спростовано учасниками справи, що на виконання судового рішення у справі №280/2789/19 органом Пенсійного фонду здійснено донарахування на користь позивача коштів в розмірі 68 078,75 грн. за період з 01.01.2018 по 07.09.2019, які на даний час залишаються не виплаченими.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У спірному випадку заявник фактично не погоджується з невиплатою йому нарахованих сум пенсії, та як наслідок вказує на допущення протиправних дій Головним управлінням щодо невиконання судового рішення в цій частині.

Відповідно до приписів статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд зазначає, що під час формування Державного бюджету України на 2020 рік постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Про питання погашення заборгованості пенсійних виплат за рішенням суду» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №788) була чинною та підлягала обов`язковому застосуванню пенсійними органами. Після винесення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 640/5248/19, якою визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови КМУ від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», відповідні зміни до бюджету не вносились.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 №20-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 за №1189/3264, затверджено Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, що визначає процедуру функціонування реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. В реєстрі обліковуються рішення, що набрали законної сили та видані після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

За правилами підпунктів 2, 6 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: планує у відповідному регіоні доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; здійснює в межах повноважень, передбачених законом, контроль за цільовим використанням коштів Фонду, інших коштів, призначених для виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Статтями 23 та 116 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, нарахована позивачу сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань з Державного бюджету України.

Враховуючи вчинені відповідачем дії, спрямовані на фактичне виконання рішення суду у справі №280/2789/19, суд приходить до висновку про відсутність протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача в межах справи №280/2789/19.

Суд зазначає, що за відсутності необхідного бюджетного фінансування, застосування заходів, передбачених статтею 249 КАС України, у будь-якому випадку не призведе до досягнення завдань, для досягнення яких законодавцем запроваджено статтю 383 КАС України, оскільки не буде сприяти виконанню судового рішення.

Окрема ухвала має на меті зобов`язання особи вчинити дії, яка вона безпідставно та всупереч вимог закону або суду не вчиняє, проте в даному випадку відповідач вчинив залежні від нього дії, спрямовані на виконання судового рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, керуючись статтями 241, 248, 249, 256, 383 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали у справі №280/2789/19 відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко