Справа № 160/7716/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2020 року Справа № 160/7716/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
08 липня 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, в якому позивач просить суд:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою оскарження цієї постанови є те, що позивач не вчиняла порушення, за яке її притягнули до відповідальності - не створювала перешкод для проведення перевірки, а перевірка не була проведена внаслідок об`єктивної неможливості, оскільки позивач знаходилась у іншому місті, ніхто її не попередив заздалегідь про необхідність прибути до Києва для проведення перевірки. При цьому звернула увагу, що не підписувала акт про недопуск до здійснення перевірки. Окрім того, позивач посилається на допущені відповідачем порушення законодавства: відсутність належно оформлених документів, які дають підстави для проведення перевірки, спробу проведення перевірки під час дії мораторію, також зауважено, що від службових осіб відповідача позивачу не надходило жодних вимог про вчинення дій, зокрема, про надання документів тощо.
Позивач вважає, що службові особи відповідача не були позбавлені можливості заздалегідь повідомити її про те, що має проводитись перевірка з метою завчасного прибуття позивача до м. Києва, могли також перенести перевірку на іншу дату, або витребувати документи, що потрібні для проведення перевірки, однак, відповідачем нічого з цього не було зроблено.
Позивачем також звернуто увагу на те, що вона не здійснює реалізацію товарів, що належать до сфери відповідальності відповідача, оскільки вона здійснює роздрібний продаж населенню одягу та аксесуарів, призначених виключно для побутового використання. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (Код КВЕД 47.71).
Також зауважено, що відповідач не забезпечив можливість участі позивача у розгляді справи про накладення на неї штрафу, оскільки до приміщення Головного управління Держпраці у Київській області її не допустили у зв`язку із карантином.
Отже, позивач вважає, що відсутній предмет проведення перевірки органами Держпраці та відсутні будь-які підстави для накладення штрафу на позивача.
Звернув увагу, що позивачем не оскаржується в судовому порядку дії відповідача, а саме направлення на проведення перевірки та акт перевірки характеристик продукції, яким було встановлено порушення, отже на даний момент предметом даного спору є саме постанова про накладення штрафу, а направлення, акт та протокол вважаються узгодженими, а тому, на думку відповідача, позивачем обрано не вірний спосіб захисту його порушених прав. Тому, відповідач вважає, що ознак протиправності в діях Головного управління Держпраці у Київській області не вбачається, оскільки відповідач під час винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 22.06.2020 №11/28/12 діяв на підставі, та у спосіб, передбачений законодавством України, та керувався узгодженими актом та протоколом про виявленні позивачем порушення.
22.09.2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на пояснення відповідача, в якій, зокрема, вказано, що наведення відповідачем численних положень актів, що регулюють здійснення відповідачем його повноважень, не доводять законності дій та рішень відповідача, а також про те, що відповідачем не надано доказів законності оскаржуваної постанови.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 09 по 12 червня 2020 року на підставі наказу від 25.05.2020 року № 1380 та направлення на проведення перевірки від 09.06.2020 року №11/28/02 було заплановано проведення планової виїзної перевірки характеристик продукції, предмет перевірки - засоби індивідуального захисту, що знаходиться в розповсюджувача/виробника за адресою: АДРЕСА_1 , підставою проведення перевірки є наказ від 25.05.2020 року №1380.
09.06.2020 року Головним управлінням Держпраці у Київській області складено Акт про не допуск до здійснення перевірки від 09.06.2020 року№ 11/01 та Протокол про виявлене порушення вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 10.06.2020 року 311/28/11.
22.06.2019 року Головним управлінням Держпраці у Київській області прийнято постанову № 11/28/12 про накладення на позивача штрафу у розмірі 170000,00 грн. на підставі пункту 6 частини 4 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» - створення перешкод шляхом недопущення до проведення перевірки характеристик продукції та невиконання встановлених вимог посадових осіб.
22.06.2020 року постанову надіслано через відділення поштового зв`язку №К-60.
Не погоджуючись з постановою Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу від 22.06.2020 року № 11/28/12, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення ринкового нагляду за продукцією визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».
За приписами статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», сфера відповідальності органу ринкового нагляду - перелік видів продукції, затверджений відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України, щодо яких відповідний орган ринкового нагляду здійснює ринковий нагляд.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 року № 1069 «Про затвердження переліку видів продукції, щодо яких органи державного ринкового нагляду здійснюють державний ринковий нагляд», діяльність Головного управління поширюється на сфери:
прості посудини високого тиску (що працюють під тиском повітря або азоту без підігріву, внутрішній надлишковий тиск яких становить від 0,5 до 30 бар включно; резервуари компресорів, ресивери тощо);
ліфти і запобіжні комплектувальні вироби;
канатні дороги для перевезення пасажирів, їх вузли та пристрої безпеки; обладнання, що працює під тиском (посудини, що працюють під тиском, надлишковим відносно атмосферного більше ніж на 0,5 бара; балони для заповненням газом, вогнегасники, автоклави, скороварки, трубопроводи, котли на твердому та рідкому паливі, запобіжні клапани, манометри тощо);
засоби індивідуального захисту (захисні та сонцезахисні окуляри, протигази, респіратори, маски зварювальника, захисні каски та шоломи, спеціальний одяг для рентгенологів та інших працівників (одяг і взуття призначене для захисту від хімічних речовин, низьких та високих температур, механічних впливів тощо), засоби захисту від уражень електричним струмом (діелектричні рукавиці, колоші, боти тощо), засоби захисту від падіння з висоти (пояси, канати, троси, карабіни тощо), пристрої для захисту дихальних шляхів, що забезпечують повну ізоляцію від навколишнього природного середовища, зокрема призначені для застосування під водою тощо);
вибухові матеріали промислового призначення (вибухові речовини, засоби ініціювання, детонатори проміжні, заряди для спеціальних робіт тощо);
обладнання та захисні системи, призначені для застосування в потенційно вибухонебезпечному середовищі;
машини та устаткування (машини призначені для проведення будівельно- ремонтних та дорожніх робіт (екскаватори, бульдозери, навантажувачі, підіймальні машини, будівельні крани, асфальтоукладачі, дорожні катки, вібраційні машини тощо), талі ручні та електричні, лебідки, піднімальне приладдя (стропи ланцюгові, канатні, текстильні та їх компоненти) тощо);
пересувне обладнання, що працює під тиском (пересувне обладнання, що використовується для перевезення небезпечних речовин автомобільними дорогами та залізницею (балони, зв`язки балонів, камери, напірні резервуари, кріогенні ємності, цистерни тощо);
знаки безпеки і захисту здоров`я працівників.
Статтею 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», визначено порядок проведення перевірок характеристик продукції.
Згідно частини 1 статті 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», під час перевірок характеристик продукції проводяться документальні перевірки, у разі необхідності - обстеження зразків продукції, а за наявності підстав вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, - відбір та експертиза (випробування) зразків продукції.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції.
Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові - у розповсюджувачів та виробників такої продукції.
Частиною 5 статті 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» визначено, що перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та посвідчень (направлень) на проведення перевірки, що видаються та оформляються відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази та посвідчення (направлення) видаються і оформляються невідкладно.
Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», перевірка характеристик продукції може бути невиїзною (за місцезнаходженням органу ринкового нагляду) або виїзною. У разі потреби органи ринкового нагляду для перевірки характеристик продукції можуть поєднувати невиїзні та виїзні перевірки.
Відповідно до ч. 1 ст. 231 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» для здійснення планової або позапланової перевірки характеристик продукції орган ринкового нагляду видає наказ, який має містити предмет перевірки.
Згідно пункту 1 частини 9 статті 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», виїзні перевірки характеристик продукції проводяться у торговельних та складських приміщеннях суб`єктів господарювання.
Відповідно до ч. 5 ст. 231 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», за результатами здійснення планової або позапланової перевірки характеристик продукції посадова особа органу ринкового нагляду складає акт.
Згідно частини 2 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
Приписами частини 5 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).
Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.
Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.
Відповідно до п.6 ч.4 ст.44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», до суб`єкта господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі створення перешкод шляхом недопущення до проведення перевірок характеристик продукції та невиконання встановлених цим Законом вимог посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд.
Отже штраф може бути накладений лише за наявності наступних обставин: наявність у органу ринкового нагляду повноважень на проведення перевірки; законного призначення перевірки; належного оформлення документів на проведення перевірки та їх пред`явлення суб`єкту господарювання; вчинення суб`єктом господарювання дій, по перешкоджанню проведення перевірки.
Так, суд зазначає, що обов`язкова типова форма направлення на проведення перевірки затверджена наказом Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 19.04.2019р. № 667, та повинна містити, серед іншого, графу «адреса магазину, ринку тощо, де знаходиться продукція, та/або найменування та місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу».
Тобто у направленні обов`язково зазначається найменування та адреса суб`єкта господарювання.
З матеріалів справи, а саме: копії фотографії направлення, яке, як зазначила позивач, було їй надіслано відповідачем, вбачається, що направлення було оформлене неналежним чином, а саме: відсутнє найменування об`єкта, де розміщується продукція, найменування суб`єкта господарювання (позивача прізвище, ім`я та по батькові).
Суд зазначає, що враховуючи обов`язковий характер направлення як підстави для проведення перевірки, що покладає на підконтрольного суб`єкта певні обов`язки, воно є актом індивідуальної дії. Отже воно має містити достатню інформацію для того, щоб ідентифікувати особу, стосовно якої воно винесено. За відсутності будь-якої вказівки на конкретного суб`єкта господарювання таке направлення не створює для нього жодних обов`язків, оскільки неможливо стверджувати, що цей акт прийнятий стосовно даного суб`єкта.
До позовної заяви додана копія роздруківки фотографії направлення, з якої очевидна відсутність інформації, яка б свідчила, що це направлення зобов`язує саме позивача допустити до перевірки певних осіб.
Окрім того, законом не передбачено такого способу пред`явлення направлення суб`єкту господарювання, як надсилання його фотографії.
Відтак, не пред`явлення оригіналу направлення виключає в свою чергу можливість проведення перевірки.
Аналіз норм Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» у поєднанні з положеннями законодавства про державний нагляд і контроль у сфері господарської діяльності свідчать, що недопуск до проведення перевірки може вважатись порушенням лише за умови, що відповідні особи мали право її проводити. Недопуск до перевірки через відсутність або неналежне оформлення документів не є порушенням. Тим більше, що в такому разі орган державного нагляду та контролю не позбавлений можливості усунути недоліки документів на перевірку. А тому, суд вважає, що не проведення перевірки за відсутності права на її проведення - не є порушенням суб`єкта господарювання та не є підставою для застосування п.6 ч.4 ст.44 вказаного Закону.
Також, суд звертає увагу на ту обставину, що перевірка Держпраці відповідно до «Направлення на проведення перевірки» має тип перевірки - планова. План перевірок на 2020 рік повинен бути затверджений та опублікований на сайті не пізніше 01.12.2019р.
Відповідачем суду не надано доказів того, що планова перевірка ФОП ОСОБА_1 була передбачена на 2020 рік.
Як вбачається з наведеного у відзиві відповідачем переліку видів продукції, на які поширюються повноваження ринкового нагляду і контролю органів Держпраці, всі вони пов`язані з діяльністю у сфері охорони праці та виробничої безпеки, однак, відповідачем не надано суду доказів наявності у позивача об`єктів державного ринкового нагляду видів продукції, щодо яких відповідач має право здійснювати заходи ринкового нагляду і контролю.
Щодо посилання відповідача на обставини, які викладено у відзиві на позов щодо підписання акту суб`єктом господарювання, суд зазначає, що до нього необхідно віднестись критично, оскільки, як вбачається з долученої до матеріалів справи копії Акту про не допуск до здійснення перевірки від 09.06.2020 року № 11/1, Акт не містить підпису саме ФОП ОСОБА_1 .
Окрім цього, матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що оскаржувана постанова була прийнята з порушенням засад законності рішення суб`єкта владних повноважень, встановлених п.9 ч.2 ст.2 КАС України, оскільки відповідач не врахував права позивача на участь у процесі прийняття рішення.
Також, суд не погоджується з твердженнями відповідача щодо обрання позивачем невірного способу судового захисту та зазначає наступне.
Відповідно до ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відтак, з адміністративним позовом звертаються з приводу тих рішень, дій або бездіяльності, що порушують права та інтереси позивача.
В даному випадку, порушення прав та інтересів позивача полягає у накладенні на неї штрафу. Натомість документи, які складав відповідач у зв`язку з прийняттям постанови про накладення штрафу, та на які відповідач посилається у відзиві (направлення на перевірку, акт перевірки), не є окремими рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, а можуть мати лише природу доказів, на підставі яких встановлюються обставини справи, зокрема, чи правомірно був накладений штраф, відтак, позивачем вірно обрано спосіб судового захисту.
Слід зазначити, що Держпраці України належить до органів державного нагляду і контролю у сфері господарської діяльності, про що вказано, зокрема, у п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №96.
Відповідно до п.3 Розділу II Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 17.03.2020р. № 533-ІХ, тимчасово, по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), але не раніше 30 червня 2020 року, забороняється проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, крім державного нагляду (контролю):
за діяльністю суб`єктів господарювання, які відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику;
у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;
у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Тобто вказаним Законом була встановлена заборона під час дії карантину проведення перевірок органами державного нагляду і контролю у сфері господарської діяльності, незалежно від предмета контролю, крім трьох вищенаведених винятків.
Таким чином, судом з матеріалів справи не встановлено правомірності та обґрунтованості винесеної постанови, як наслідок, відсутні будь-які підстави для накладення на позивача штрафу за перешкоджання у проведенні перевірки відповідно до п.6 ч.4 ст.44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В даному випадку відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість винесеної постанови про застосування штрафних санкцій, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник