Справа № 814/1292/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2020 року

Київ

справа №814/1292/17

адміністративне провадження №К/9901/2843/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Усенко Є.А., Шишова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу №814/1292/17 за позовом ОСОБА_1 до Баштанської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Миколаївській області, правонаступником якої є Головне управління ДПС у Миколаївській області, про скасування податкового повідомлення-рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року (головуючий суддя - Шляхтицький О.І., судді: Потапчук В.О., Семенюк Г.В.),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до Баштанської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Миколаївській області, правонаступником якої є Головне управління ДПС у Миколаївській області (далі за текстом - відповідач, ГУ ДФС), в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 14 лютого 2017 року №4-14, №4-15.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що у рішенні Бармашівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 25 вересня 2015 року №2 «Про місцеві податки і збори на 2016 рік» транспортний податок відсутній, тому рішення Бармашівської сільської ради від 2 лютого 2016 року «Про внесення змін до рішення сільської ради №2 від 25 вересня 2015 року», яким затверджено Положення про транспортний податок, застосуванню не підлягає. Крім того, скаржник посилався на допущені контролюючим органом недоліки в оформленні спірних податкових повідомлень-рішень.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 18 грудня 2018 року апеляційну скаргу ГУ ДФС задовольнив. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що у період з 12 квітня 2016 року по 22 листопада 2016 року за ОСОБА_1 було зареєстровано автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2014 року випуску.

Також за позивачем з 16 березня 2016 року зареєстровано автомобіль Audi А8, 2013 року випуску.

14 лютого 2017 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 4-15, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з транспортного податку у розмірі 14583,33 грн;

- № 4-14, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з транспортного податку у розмірі 20833,33 грн.

Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24 грудня 2015 року № 909-VIII (далі - Закон № 909-VIII) внесено зміни до об`єкта оподаткування, визначеного у підпункті 267.2.1 пункту 267.2 статті 262 ПК України, пізніше, ніж за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, тому транспортний податок з об`єктів оподаткування, визначених відповідно до Закону №909-VIII, має сплачуватись лише з 2017 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд вказав, що Законом №909-VIII не було запроваджено новий податок та не змінювалась його ставка, а змінились лише вимоги до об`єкта оподаткування, що зумовлено внесенням змін до ПК України, та якими має бути запроваджено механізм справляння та порядок сплати транспортного податку, встановленого ПК України, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 статті 12 ПК України. Суд апеляційної інстанції вказав, що відповідно до розрахунку середньоринкової ціни на офіційному сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України обидва автомобілі позивача, що перебували у його власності впродовж відповідного періоду 2016 року, є об`єктами оподаткування транспортним податком.

Не погодившись з постановою апеляційного суду, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник вказує, що відповідачем не надано жодних доказів як на підтвердження розрахунку визначених у податкових повідомленнях-рішеннях сум, так і доказів вартості автомобілів позивача станом на дату прийняття оскаржених рішень контролюючого органу. Скаржник також заперечує проти наявності у відповідача права з визначення податкового зобов`язання позивачу у 2016 році з огляду на прийняття Закону № 909-VIII та приписи підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України. Оскільки Бармашівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області відповідне рішення про затвердження Положення про транспортний податок було прийняте лише 2 лютого 2016 року, відповідно визначення зобов`язань з транспортного податку можливо виключно з 1 січня 2017 року. Крім того, позивач вважає, що підставою для прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення про донарахування транспортного податку може бути лише отримана від Мінекономрозвитку інформація про середньоринкову ціну певного автомобіля, проте остання в матеріалах справи відсутня. На думку скаржника, оприлюднена на офіційному сайті Мінекономрозвитку інформація не є належним доказом дійсної вартості зареєстрованих на ім`я позивача автомобілів, оскільки не містить усіх обов`язкових елементів для визначення вартості відповідного транспортного засобу.

Верховний Суд ухвалою від 31 січня 2019 року відкрив провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач заперечував проти її задоволення та просив залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін як законні та обґрунтовані. Відзив вмотивовано тим, що згідно з розрахованою на офіційному сайті Мінекономрозвитку середньоринковою вартістю належних позивачу автомобілів, останні були об`єктами оподаткування транспортним податком відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України. Доводи скаржника про порушення принципу стабільності, на переконання відповідача, є безпідставними, оскільки в даному випадку не встановлювався новий податок та не змінювалась його ставка, а змінено лише вимоги до об`єкта оподаткування.

Разом з відзивом також подано клопотання про заміну відповідача у справі - Баштанську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Миколаївській області на правонаступника - Головне управління ДФС у Миколаївській області. Клопотання вмотивоване тим, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» наказом ДФС України від 10 травня 2018 року №291 реорганізовано Баштанську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Миколаївській області шляхом її приєднання як структурного підрозділу до Головного управління ДФС у Миколаївській області.

Враховуючи вимоги клопотання про здійснення процесуального правонаступництва, а також те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» Головне управління ДФС у Миколаївській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Миколаївській області, у зв`язку з чим наявні підстави, передбачені статтею 52 КАС України, для заміни сторони у справі. Суд допустив заміну відповідача Баштанської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Миколаївській області її правонаступником - Головним управлінням ДПС у Миколаївській області, для якого усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи в касаційній скарзі та у відзиві на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» ця касаційна скарга розглядається в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (до 8 лютого 2020 року).

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України (тут і далі - в редакції чинній до 8 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким введено новий транспортний податок.

Відповідно до пункту 10.2 статті 10 ПК України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 ПК України. Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 цієї статті рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

24 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", який набрав чинності 1 січня 2016 року, яким внесено зміни до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, згідно з якими об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки Законом України № 909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, з 1 січня 2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше 5 років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Станом на 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1 378 грн (стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»).

Таким чином, об`єктом оподаткування у 2016 році є легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).

Крім того, пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Виходячи з системного аналізу наведених норм, колегія суддів робить висновок, що законодавець на 2016 рік не встановив залежність нарахування транспортного податку від факту прийняття відповідною радою рішення про встановлення місцевих податків, на що правильно вказав суд апеляційної інстанції.

З приводу доводів позивача про порушення принципу стабільності внаслідок нарахування транспортного податку у 2016 році, колегія суддів зазначає, що згідно з загальноприйнятими у правозастосуванні підходами закон, який вносить зміни до податкового законодавства без додержання вимог підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, вважається чинним, оскільки не суперечить Конституції України, у зв`язку з чим відсутні підстави для незастосування останнього. Аналогічно відсутні підстави для незастосування прийнятих на підставі такого закону рішень про встановлення місцевих податків і зборів, право на встановлення яких законодавчо передано органам місцевого самоврядування. Норма підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України встановлює обмеження, не передбачаючи жодних наслідків (зокрема санкцій) у разі його порушення.

Отже, за вказаних обставин недотримання законодавцем приписів підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України само по собі не може бути підставою для скасування податкових повідомлень-рішень, при прийнятті яких відповідачем дотримано приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд визнає, що встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, контролюючий орган, яким є відповідач у справі, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, норми яких є чинними на час їх застосування та обов`язковими. Оскільки місцевою радою прийнято рішення на виконання норм Закону №909-VІІІ, який неконституційним визнаний не був, без участі контролюючого органу в процесі внесення змін до об`єкту оподаткування, враховуючи чинність нормативно - правових актів на час прийняття податкових повідомлень-рішень, колегія суддів приходить до висновку що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.

Таким чином, твердження позивача, що нарахування транспортного податку може здійснюватись контролюючим органом не раніше 2017 року, є безпідставним.

Таке правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 15 травня 2019 року у справі № 825/1496/17, від 5 березня 2020 року у справі №804/842/17, від 6 березня 2020 року у справі №826/19397/16.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про правомірність застосування податковим органом у 2016 року положень статті 267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком.

Відповідно до пункту 2 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66 (далі - Методика №66, у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного акта індивідуальної дії) середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною в пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403 (далі - Порядок №403), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку № 403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Мінекономрозвитку розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики №66).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 14 Методики № 66).

Згідно з додатком 1 та додатком 2 Методики № 66 на коефіцієнт коригування ринкової вартості транспортних засобів впливає строк експлуатації транспортних засобів та нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів. При цьому, технічний стан автомобіля відповідно до Методики не впливає на обрахунок середньоринкової вартості автомобіля.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що повноваження та обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

При цьому, під час визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля врахуванню підлягають певні ознаки, параметри і характеристики транспортного засобу.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутня як інформація Мінекономрозвитку, на підставі якої відповідачем прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, так і відповідні розрахунки до них, наявність яких передбачена пунктом 9 розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204.

Відповідно до підпункту 267.6.10 пункту 267.6 статті 267 ПК України фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем реєстрації) для проведення звірки даних щодо: а) об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об`єкт оподаткування, перехід права власності на об`єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Отже, податковим законодавством передбачено алгоритм дій платника податку у випадку встановлення неправильності застосованих контролюючим органом даних при прийнятті податкового повідомлення-рішення про визначення транспортного податку.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач подав доповнення до адміністративного позову (том 1 а.с.37-38), в яких зазначав, що при наданні заяви про проведення звірки нарахування транспортного податку за 2016 рік ним долучалась роздруківка з офіційного сайту Мінекономрозвитку щодо середньоринкової вартості автомобілів, відповідно до якої така вартість автомобілю марки TOYOTA LAND CRUISER 200, 2014 року випуску є меншою за 1033500 грн.

Утім, судами першої та апеляційної інстанцій не з`ясовано, чи дійсно ОСОБА_1 звертався із письмовою заявою для проведення звірки розрахунку, здійсненого податковим органом, зокрема, щодо показників, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля, та, відповідно, правомірності віднесення транспортного засобу, який зареєстрований за нею, до об`єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Колегія суддів вважає, що судами, в порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, не витребувано ані у відповідача, ані у Мінекономрозвитку, інформації, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

У свою чергу, вимоги частин четвертої та п`ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді першої інстанції), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення у цій справі не відповідають в повній мірі.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Згідно із частиною четвертою зазначеної статті справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що порушення норм процесуального та матеріального права, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з перевіркою їх належними та допустимими доказами із наведенням відповідного правового обґрунтування в частині прийняття чи відхилення доводів учасників справи.

Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у справі №814/1292/17 скасувати.

Справу №814/1292/17 направити на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

СуддіМ.М. Гімон Є.А. Усенко О.О. Шишов