Справа № 640/25817/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Шурка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України в особі Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора Національної поліції України в особі Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва, в якому просив: визнати протиправними дії та бездіяльність посадових осіб Генерального прокурора, Національної поліції України в особі Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва у не повідомленні повної та об`єктивної інформації до Секретаріату Інтерполу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що у період до 20.04.2015 відносно нього відсутні рішення, що могли б дозволити його екстрадицію згідно з національним законодавством, а саме рішення суду про обрання відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.02.2015 Головною військовою прокуратурою України спільно з Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва МВС України, достовірно знаючи, що відносно ОСОБА_1 запобіжний захід вигляді тримання під вартою не обирався, в порушення діючого національного та міжнародного законодавства внесено до обліків Генерального Секретаріату Інтерполу клопотання про публікацію циркулярного розшукового повідомлення щодо міжнародного розшуку ОСОБА_1 з метою його арешту та екстрадиції до України.

Однак, як зазначає позивач, останнім станом на 02.02.2015 (на час звернення до Інтерполу) запобіжний захід обраний не був, а згідно зі статті 131 Кримінально-процесуального кодексу України застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як затримання особи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що станом на 02.05.2015 ОСОБА_1 не було обрано українським судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відповідно і не було підстав для публікації Генеральним секретаріатом Інтерполу циркулярного розшукового повідомлення щодо розшуку ОСОБА_1 .

Як наслідок, Апеляційним судом міста Києва від 20.04.2015 про обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прийнято на підставі помилкового уявлення про правомірність знаходження останнього у міжнародному розшуку.

У доповненні до апеляційної скарги позивачем звернено увагу на судову практику у справі №826/15154/17.

Окрім того, позивачем подано додаткові доповнення до апеляційної скарги, в яких останній зазначає про рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2020 у справі №826/17953/14, яким його було поновлено на посаді першого заступника прокурора Київської області.

Також, апелянт звертає увагу на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2020 у справі 757/39857/20-к, якою скасовано постанову від 20.08.2020 про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження №0000526 щодо підозрюваного ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, та зобов`язано уповноваженого прокурора Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні № 0000526 протягом 3 (трьох) днів вчинити дії визначені п. 1 частини другої ст. 283, п. 2 частини першої, частини четвертої ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняти постанову про закриття кримінального провадження та протягом 24 годин внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000526.

У відзиві на апеляційну скаргу Національною поліцією України в особі Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва зазначено, що у відповідності до пункту 4.4 Інструкції про порядок використання правовоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Державного комітету у справах охорони державного кордону, Державної митної служби, Державної податкової адміністрації України №3/1/2/5/2/2 від 09.01.1997 підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит правоохоронного органу, надісланий до Національного центрального бюро Інтерполу.

Жодних процесуальних рішень у рамках кримінального провадження Департамент міжнародного поліцейського співробітництва не приймав та не міг приймати, учасником кримінального провадження якого не був, не є та за сферою своєї діяльності й не може бути.

На думку вказаного відповідача, ухвала суду про дозвіл на затримання особи з метою приводу у судове засідання є судовим актом, якого достатньо для подання запиту про екстрадицію.

З огляду на вказане, та враховуючи, що позивач станом на час розгляду справи скористався правом на оскарження відповідних дій, і інформація щодо нього була видалена з обліків Генерального секретаріату Інтерполу, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу Офісом Генерального прокурора зазначено, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20.04.2015 ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що на думку відповідача, є законним та прийнятим у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону.

У даному випадку, дії Робочого апарату Укрбюро Інтерполу з внесення обліків Генерального секретаріату Інтерполу відповідного клопотання на підставі ухвали були вчинені в межах, та у спосіб, що передбачені законодавством за достатніх підстав для опублікування повідомлення про міжнародний розшук позивача.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим відділом слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000225 від 12.06.2014 року, за підозрою судді Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою ст. 375 КК України, за підозрою колишнього прокурора Київської області ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою ст. 27, частиною першою ст. 361, частиною третьою ст. 27, частиною першою ст. 366, частиною третьою ст. 27, частиною четвертою ст. 27, частиною першою ст. 366, частиною першою ст. 396, частиною другою ст. 383 КК України та за підозрою колишнього першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою ст. 27, частиною другою ст. 375, частиною першою ст. 361, частиною першою ст. 366, частиною четвертою ст. 27, частиною першою ст. 366, частиною другою ст. 383 КК України.

09 грудня 2014 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою ст. 27, та частиною першою ст. 361; частиною третьою ст. 27 та частиною першою ст. 366; частиною третьою ст. 27, частиною четвертою ст. 27 та частиною першої ст. 366; частиною третьою ст. 27, частиною четвертою ст. 27 та частиною першою ст. 366; частиною першою ст. 396; частиною другою ст. 383 КК України.

10 грудня 2014 року підозрюваного ОСОБА_1 оголошено у розшук.

11 грудня 2014 року повідомлення про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_1 було надіслано поштовим зв`язком на адресу реєстрації останнього: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2014 у справі №757/37209/14-к надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Шпола Черкаської області, громадянина України, не судимого, одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У подальшому, 02.02.2015 до обліків Генерального секретаріату Інтерполу внесено клопотання про публікацію циркулярного розшукового повідомлення щодо міжнародного розшуку ОСОБА_1 .

Відповідно до повідомлення Сектору Укрбюро Інтерполу Головного управління МВС України в Київській області № 66 від 25.02.2015, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 25.02.2015 перебуває у міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до України.

У подальшому, 13.03.2015 слідчий в ОВС СВ СУ Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Петришин М.С. , за погодженням із заступником начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Рижуком В.П, звернувся до Печерського суду з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років та на даний час перебуває в міжнародному розшуку, що дає достатньо підстав вважати, що ОСОБА_1 , перебуваючи на волі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а тому застосування відносно нього інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.

24 березня 2015 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/8476/15-к відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.04.2015 клопотання слідчого в ОВС СВ СУ Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Петришина М.С., погоджене із заступником начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Рижуком В.П., про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задоволено, обрано підозрюваному ОСОБА_1 , уродженцю м. Шпола, Черкаської області, громадянину України, одруженому, з вищою освітою, раніше не судимому, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою ст. 27, частиною першою ст. 361, частиною третьою ст. 27, частиною першою ст. 366, частиною третьою ст. 27, частиною четвертою ст. 27, частиною першою ст. 366, частиною першою ст. 396, частиною другою ст. 383 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

15 травня 2015 року слідчим в особливо важливих справах Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України зупинено досудове розслідування у зв`язку з переховуванням підозрюваного від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та невстановлення його місця знаходження.

Рішенням секції запитів Комісії Interpol від 30.09.2019-04.10.2019 (№CCF/110/R536.19) щодо запиту щодо пана ОСОБА_1 вирішено, що дані заявника не відповідають правилам Interpol, що застосовуються до обробки персональних даних, і мають бути видалені зі справ Interpol.

27 листопада 2019 року адвокатом Баликом В.І. як представником ОСОБА_1 , подано до Робочого органу Інтерполу адвокатський запит, у якому він просив повідомити, які заходи вжило Українське бюро Інтерполу на виконання рішення 110-ї сесії Комісії по контролю файлів Інтерполу про видалення із матеріалів Інтерполу будь-яких даних щодо ОСОБА_1 , 10.11.1963 року, чи доведене вказане рішення до відома органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000526 від 25.03.2015 та процесуальних керівників.

Листом від 04.12.2019 №ІР/433/15/G10/37070/АG8/А3/1 Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України на запит надано відповідь, згідно з якою повідомлено, що згідно обліків вихідної кореспонденції Департаменту на адресу Генеральної прокуратури України та Головного управління Національної поліції в Київській області було направлено повідомлення про видалення з обліків Генерального секретаріату Інтерполу відомостей відносно вказаної у запиті особи.

Враховуючи, що у період до 20.04.2015 відносно позивача були відсутні рішення, що могли б дозволити його екстрадицію згідно з національним законодавством, не погоджуючись з такими протиправними рішеннями та діями відповідачів та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії Робочого апарату Укрбюро Інтерполу з внесення до обліків Генерального секретаріату Інтерполу відповідного клопотання на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2014 були вчинені в межах та у спосіб, що передбачені законодавством за наявності достатніх підстав для опублікування повідомлення про міжнародний розшук позивача, тому підстави для задоволення вимог щодо визнання протиправними дій відповідача щодо внесення 02.02.2015 до обліків Генерального секретаріату Інтерполу клопотання про публікацію циркулярного розшукового повідомлення щодо міжнародного розшуку ОСОБА_1 - відсутні.

Крім того, оскільки листом від 04.12.2019 №ІР/433/15/G10/37070/АG8/А3/1 Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України повідомлено, що згідно обліків вихідної кореспонденції Департаменту на адресу Генеральної прокуратури України та Головного управління Національної поліції в Київській області було направлено повідомлення про видалення з обліків Генерального секретаріату Інтерполу відомостей відносно вказаної у запиті особи, тому бездіяльність відповідача щодо видалення з обліків Генерального секретаріату Інтерполу відомостей про ОСОБА_1 також відсутня.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про Національне центральне бюро Інтерполу» від 25.03.1993 року №220 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) взаємодія правоохоронних органів України з компетентними органами зарубіжних держав щодо вирішення питань боротьби із злочинністю, що має транснаціональний характер або виходить за межі країни, здійснюється лише через Національне центральне бюро Інтерполу.

У свою чергу, Наказом МВС України від 22.06.2012 №560 було затверджено Положення про Робочий апарат Укрбюро Інтерполу, згідно з яким Робочий апарат Укрбюро Інтерполу є самостійним структурним підрозділом апарату Міністерства внутрішніх справ України на правах департаменту, який забезпечує реалізацію повноважень МВС щодо представництва України в Міжнародній організації кримінальної поліції - Інтерпол та Європейському поліцейському офісі, а також повноважень МВС як Національного центрального бюро Інтерполу та Національного контактного пункту Європолу в Україні.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що станом на лютий 2015 року, коли була наявна інформація про громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такого, що станом на 25.02.2015 перебуває у міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до України, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу як структурний підрозділ МВС України мав повноваження щодо повідомлення такої інформації до Секретаріату Інтерполу.

У той же час, частиною першою статті 4 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII передбачено, що взаємовідносини у сферах діяльності поліції з відповідними органами інших держав та міжнародними організаціями базуються на міжнародних договорах, а також на установчих актах та правилах міжнародних організацій, членом яких є Україна.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 1993 року № 220» від 13.12.2017 №968 визначено, що Національна поліція виступає як Національне центральне бюро Інтерполу.

Наказом Національної поліції України від 06.02.2017 №111 затверджено Положення про Департамент міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України.

Відповідно до п. 2 розділу І вказаного Положення Департамент є структурним підрозділом апарату центрального органу управління поліції, який забезпечує планування, організацію, взаємодію та координацію дій структурних підрозділів апарату Національної поліції України, територіальних та міжрегіональних територіальних органів поліції та інших органів державної влади України щодо здійснення міжнародного співробітництва з компетентними органами іноземних держав та міжнародними організаціями з питань, що належать до компетенції поліції, Інтерполу та Європолу, а також реалізацію повноважень щодо здійснення представництва та забезпечення виконання зобов`язань України в Міжнародній організації кримінальної поліції - Інтерполі та Європейському поліцейському офісі (Європолі), повноважень Національної поліції України як Національного центрального бюро Інтерполу та Національного контактного пункту Європолу в Україні.

Згідно з пунктами 32 та 33 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877, передбачено, що Національна поліція здійснює представництво та забезпечує виконання зобов`язань України в Міжнародній організації кримінальної поліції - Інтерполі та Європейському поліцейському офісі (Європолі); організовує взаємодію правоохоронних та інших державних органів України з Інтерполом, Європолом, а також компетентними органами інших держав з питань, що належать до сфери діяльності Інтерполу та Європолу.

Пунктом 34 вказаного Положення визначено, що Національна поліція використовує та надає іншим правоохоронним органам України доступ до інформаційно-телекомунікаційних систем і банків даних Інтерполу та Європолу, а також вносить до цих банків даних інформацію правоохоронних органів України.

Таким чином, станом на час розгляду даної справи саме Департамент міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України (як Національне центральне бюро Інтерполу) виступає уповноваженим органом щодо взаємодії правоохоронних органів нашої держави з Генеральним секретаріатом Інтерполу та відповідними національними бюро країн-членів Міжнародної Організації Кримінальної Поліції. Також, здійснює обмін інформацією з правоохоронних проблем та координацію дій у боротьбі зі злочинністю, яка виходить за межі України або носить транснаціональний характер.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме Департамент міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України є належним відповідачем стосовно надання інформації Секретаріату Інтерполу.

У той же час, Офіс Генерального прокурора як орган слідства лише скеровує запит до уповноваженого органу на розміщення інформації про міжнародний розшук особи до Секретаріату Інтерполу, та не вчиняє жодних дій щодо надання інформації Секретаріату Інтерполу, тому є неналежним відповідачем у даній справі.

При цьому, порядок використання правоохоронними органами України можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні (надалі - НЦБ) для співробітництва з Генеральним секретаріатом Інтерполу та правоохоронними органами зарубіжних держав під час здійснення діяльності, пов`язаної із попередженням, розкриттям та розслідуванням злочинів, які мають транснаціональний характер або виходять за межі України визначено у Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Держкомкордону України, Державної митної служби України, Державної податкової адміністрації України від 09.01.1997 №3/1/2/5/2/2 (далі - Інструкція №3/1/2/5/2/2).

Згідно з підпунктами 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3 п. 1.3 Інструкції №3/1/2/5/2/2 підрозділом, на який безпосередньо покладається організація виконання функцій Міністерства внутрішніх справ України як Національного центрального бюро Інтерполу, є робочий апарат Укрбюро Інтерполу. НЦБ забезпечує співробітництво правоохоронних органів України та зарубіжних країн як у цілому, так і в окремих напрямках боротьби із злочинністю і надає можливості для: підготовки та надсилання ініціативних запитів за кордон; підготовки та надсилання відповідей на запити зарубіжних правоохоронних органів; обміну оперативно-розшуковою, оперативно-довідковою та криміналістичною інформацією про підготовку і вчинення злочинів та причетних до них осіб, а також архівною та, в окремих випадках, процесуальною інформацією.

Запити до НЦБ надсилаються, як правило, через підрозділи Укрбюро Інтерполу в головних управліннях МВС України в Криму, м. Києві та Київській області, управліннях МВС України в областях та м. Севастополі (п. 1.8 Інструкції №3/1/2/5/2/2).

У той же час, у відповідності до п. 1.13 Інструкції №3/1/2/5/2/2 НЦБ відмовляє повністю або частково у виконанні запитів: які не стосуються компетенції Інтерполу; які пов`язані із злочинами політичного, військового, релігійного чи расового характеру; виконання яких призведе до порушення: а) суверенітету та безпеки України; б) законодавства України чи держави, куди надсилається запит; в) прав людини; якщо вони оформлені з порушенням вимог цієї Інструкції; якщо вони надійшли від відомств, установ та організацій, що відповідно до законодавства України не є правоохоронними органами; якщо вони надійшли від фізичних осіб.

Відповідно до підп. 2.1.4 п. 2.1 вказаної Інструкції запити з питань розкриття і розслідування злочинів у сфері економіки і фінансів, а також причетних до них осіб, що надсилаються до НЦБ Інтерполу для подальшого скерування правоохоронним органам зарубіжних держав, повинні містити такі відомості: а) конкретні факти, які є підставою для звернення до правоохоронних органів зарубіжних держав: наявність кримінальної справи, її номер, дата і стаття кримінального закону, за якою вона порушена, орган, що провадить розслідування; заведена оперативно-розшукова справа, її номер, перевірка оперативної або іншої інформації, номер оперативного повідомлення або відповідного документа; б) анкетні дані особи, щодо якої робиться запит; за наявності кримінальної справи процесуальний стан цієї особи, якщо обвинувачений - який, ким і коли обраний запобіжний захід; в) обставини злочину або характер наявних відомостей із зазначенням способу вчинення конкретних злочинних діянь обвинуваченими або підозрюваними особами.

У силу вимог до п. 4.2.1. п. 4.1 Інструкції №3/1/2/5/2/2 міжнародний розшук з використанням каналів та можливостей Інтерполу ведеться у випадках наявності вірогідних даних про виїзд розшукуваної особи в інші країни, якими можуть бути: наявність у такої особи закордонного паспорта, повідомлення органів Держкомкордону України про реєстрацію перетинання нею кордону, поштове листування, пояснення свідків тощо.

Міжнародному розшукові з ініціативи правоохоронних органів України підлягають особи, які виїхали за межі України і ухиляються від кримінальної відповідальності та відбуття покарання за злочини, за які згідно з чинним законодавством або судовим вироком, що набув законної сили, передбачене (призначене) покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше шести місяців (підп. 4.3.1 п. 4.3 Інструкції №3/1/2/5/2/2).

У силу вимог пункту 4.4 Інструкції №3/1/2/5/2/2 підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит правоохоронного органу, надісланий до НЦБ. У запиті повинна бути викладена повна та об`єктивна інформація про події, факти на розшукуваних осіб, у тому числі, який запобіжний захід обраний стосовно розшукуваної особи. Якщо є санкція на тримання цієї особи під вартою, ким і коли вона видана.

НЦБ вивчає одержані матеріали, при потребі запитує в ініціатора додаткові відомості і, за прийнятими Інтерполом правилами, надсилає запит до Генерального секретаріату Інтерполу або в Національне центральне бюро Інтерполу відповідної країни (п. 4.6 вказаної Інструкції).

При отриманні оформленого відповідно до вимог цієї Інструкції запита від підрозділів апарата Міністерства внутрішніх справ України, головних управлінь МВС України в Криму, м. Києві та Київській області, управлінь МВС України в областях, м. Севастополі та на транспорті, їх підрозділів чи від інших правоохоронних органів НЦБ, згідно з його змістом та правилами регламента міжнародного поліцейського співробітництва і внутрішнього контролю обліків Інтерпола, іншими нормативними документами організації визначає порядок виконання запита та надсилає необхідні документи до Генерального секретаріата Інтерпола чи Національного центрального бюро Інтерпола відповідної країни (країн) (пункт 6.7 розділа 6 Інструкції №3/1/2/5/2/2).

З аналізу вищевикладеного вбачається, що підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит, надісланий до НЦБ, у якому, у випадку розшуку підозрюваної, обвинуваченої або засудженої особи, яка переховується за кордоном, відтворюються позиції, зокрема, що стосуються певної кримінальної справи, її фабули, фігуранта справи, а також заходи, які з точки зору ініціатора розшуку доцільно вжити щодо розшукуваної особи у разі виявлення її на території іноземної держави.

Надалі, НЦБ вивчає одержані матеріали від ініціатора запиту і, за прийнятими Інтерполом правилами, надсилає запит до Генерального секретаріату Інтерполу або в Національне центральне бюро Інтерполу відповідної країни.

При цьому, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві звертає увагу на те, що саме ухвала Печерського районного суду міста Києва від 12.12.2014 у справі №757/37209/14-к, якою надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Шпола Черкаської області, громадянина України, не судимого, одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , стала підставою для звернення до Робочого апарату Укрбюро Інтерполу з запитом, згідно якого до обліків Генерального секретаріату Інтерполу було направлено та внесено клопотання про публікацію циркулярного повідомлення щодо міжнародного розшуку ОСОБА_1 , з метою його арешту та екстрадиції до України.

Крім того, позивач вказує, що ухвалою суду від 12.12.2014 надано лише дозвіл на затримання позивача з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що в розумінні ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України є заходом забезпечення кримінального провадження, а не дозвіл на тримання під вартою.

Так, за приписами частиною другою ст. 176 Кримінального процесуального кодексу України тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Також, згідно п. «а» частини другої ст. 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про видачу правопорушників, 1957 рік, Додаткового протоколу 1975 року та Другого додаткового протоколу 1978 року до Конвенції» №43/98-ВР від 16.01.1998, запит супроводжується оригіналом або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої Сторони.

Тобто, спірні дії щодо розсилання повідомлення про розшук та затримання позивача здійснені саме на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 12.12.2014 у справі №757/37209/14-к.

Проаналізувавши вказану ухвалу від 12.12.2014 у справі №757/37209/14-к, колегія суддів приходить до висновку, що такою ухвалою було надано тільки дозвіл на затримання позивача з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що в розумінні ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України є заходом забезпечення кримінального провадження.

При цьому, лише ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.04.2015 обрано підозрюваному ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тобто, на момент вчинення відповідачем оскаржуваних дій (до 20.04.2015) позивач не перебував у статусі підозрюваного в кримінальному провадженні №0000225, а відтак вбачається протиправність дій Робочого апарату Укрбюро Інтерполу, який виконує функції Національного центрального бюро Інтерполу України з внесення до обліків Генерального Секретаріату Інтерполу відповідного клопотання на підставі ухвали від 12.12.2014.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що дії з внесення до обліків Генерального Секретаріату Інтерполу відповідного клопотання на підставі ухвали від 12.12.2014 були вчинені не в межах та не у спосіб, що передбачені законодавством за відсутності достатніх підстав для опублікування повідомлення про міжнародний розшук позивача.

З огляду на вказане колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Національної поліції України в особі Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва, у неповідомленні повної та об`єктивної інформації до Секретаріату Інтерполу стосовно відсутності рішень відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що могли б дозволити його екстрадицію згідно з національним законодавством, а саме рішення про обрання відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, станом на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки матеріали справи не містять доказів прийняття у відношенні позивача інших рішень про застосування запобіжного заходу на той час та відповідних інформаційних повідомлень.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на факт видалення з обліків Генерального секретаріату Інтерполу відомостей про ОСОБА_1 .

Так, після прийняття рішення секції запитів Комісії Interpol від 30.09.-04.10.2019 (№CCF/110/R536.19) щодо запиту щодо пана ОСОБА_1 , згідно з яким вирішено, що дані заявника не відповідають правилам Interpol, що застосовуються до обробки персональних даних, і мають бути видалені зі справ Interpol.

Листом від 04.12.2019 №ІР/433/15/G10/37070/АG8/А3/1 Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України на запит повідомлено, що згідно обліків вихідної кореспонденції Департаменту на адресу Генеральної прокуратури України та Головного управління Національної поліції в Київській області було направлено повідомлення про видалення з обліків Генерального секретаріату Інтерполу відомостей відносно вказаної у запиті особи.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України в особі Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва про визнання протиправними дій - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Національної поліції України в особі Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва, у неповідомленні повної та об`єктивної інформації до Секретаріату Інтерполу стосовно відсутності рішень відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що могли б дозволити його екстрадицію згідно з національним законодавством, а саме рішення про обрання відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В іншій частині позовних вимог -відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

О.І. Шурко