Справа № 200/2143/20-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 грудня 2020 року

Київ

справа №200/2143/20-а

адміністративне провадження №К/9901/31638/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Юрченко В.П.,

суддів: Бившевої Л.І., Васильєвої І.А.,

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.07.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі №200/2143/20-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.07.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі № 200/2143/20-а.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, що є підставою для залишення її без руху.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обгрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильнне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній скаржник посилається на пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі.

В обгрунтування даних підстав, скаржник посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), частини 2 статті 77, частини 4 статті 90, частин 1, 3 статті 308 КАС України, без належного з`ясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору у цій справі, без належного дослідження первинних документів, які підтверджують використання ТМЦ в господарській діяльності позивача, без врахування висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 400/2466/19. Також, судами попередніх інстанцій, на думку скаржника, було помилково не застосовано норми Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу Украхни щодо вдосконалення адміністрування податкі, усунення технічних та логічних неузгодженостей к податковому законодавстві" від 16.01.2020 № 466- ІХ, зокрема пункт 73 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, без врахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 2040/7658/18.

Разом з тим, у судовому рішенні Верховного Суду у справі № 400/2466/19 встановлено інші обставини, а саме встановлено, що внаслідок переоцінки складу основних засобів та їх призначення - використання в господарській діяльності не змінюється, відтак застосування податковим органом підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України визнано необгрунтованим.

Натомість у рішеннях судів по даній справі встановлено, що позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження факту включення вартості зазначених товарно-матеріальних цінностей до договірної ціни капітального ремонту секцій механізованого кріплення ДМ для ВСП ШУ Добропільське, лава № 1 північна, у кількості 20 шт. секці, замовлення № для покупця ТОВ "Корум Трейдінг".

Тобто, суд зазначив про відсутність доказів на підтвердження використання ТМЦ безпосередньо в господарській діяльності позивача.

Отже, правовідносини у справі № 200/2143/20-а та № 400/2466/19 не є подібними, що є неналежним обгрунтуванням підстав касаційного оскарження в розумінні частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання скаржника, що судом апеляційноїі інстанції помилково не застосовано норми Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу Украхни щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей в податковому законодавстві" від 16.01.2020 № 466- ІХ, зокрема пункт 73 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, про застосування якого зазначено у справі № 2040/7658/18.

Законом України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон №466-ІХ), який набрав чинності 23 травня 2020 року, підрозділ 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 73, відповідно до абзацу другого якого:

«Штрафи, застосовані через відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень».

Судом у справі № 2040/7658/18 зазначено, що відповідно до вказаних змін, контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним), без вчинення будь-яких додаткових дій з боку контролюючого органу, тобто в силу закону.

Тобто, застосування цих змін є повноваженнями податкового органу, а не суду.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що посилання скаржника на висновки, викладені у вказаних судових рішеннях Верховного Суду, є безпідставним, адже обставини у справах, предметом оскарження в яких є рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій, у кожному конкретному випадку є відмінним.

Відповідно до частини першої та другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Виходячи з наведеного, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, надавши строк скаржнику для усунення недоліків, а саме надати інші обгрунтовані підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Керуючись статтею 332 КАС України, Суд -

УХВАЛИВ:

Залишити касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.07.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі № 200/2143/20-а - без руху.

Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" строк для усунення недоліків касаційної скарги - 10 днів з моменту отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

Л.І. Бившева

І.А. Васильєва ,

Судді Верховного Суду