Справа № 720/329/20
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 720/329/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк О.П.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

14 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року (ухвалене в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що в оскаржуваній постанові відповідач посилався на акт №183685 від 26 грудня 2019 року, складений з порушенням Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567. Крім того, вказував, що транспортний засіб MAN IGA 18.430, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , не був зупинений працівниками Укртрансбезпеки, габаритно-ваговий контроль не здійснювався. Крім цього, зазначав, що при складанні акту №0004116 від 26 грудня 2019 року водію не надавалася можливість надати пояснення, які, на думку позивача, є важливим доказом для правильного вирішення справи. Крім цього, зазначено, що фактично габаритно-ваговий контроль не проводився, сертифікати якості засобу вимірювання ваги до акту №183685 від 26 грудня 2019 року не долучалися.

Також позивач стверджував, що всупереч пунктам 21, 22 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879, відсутні докази на підтвердження того, що транспортний засіб MAN IGA 18.430, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , був затриманий.

З огляду на це, позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу, як не законну.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідач своїм правом передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 18 листопада 2020 року, з урахуванням ст. 306, ст.311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що на підставі направлення на рейдову перевірку №003507 від 23 грудня 2019 року, складеного Управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області, 26 грудня 2019 року о 12 год. 47 хв. уповноваженими особами Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області у місті Миколаїв, філія «АТ «ДПЗКУ» «Миколаївський портовий елеватор» (маршрут с. Бурбино Семенівського району Полтавської області - м. Миколаїв, 380 км) було зупинено та перевірено транспортний засіб марки MAN ТGA 18.430 (сідловий тягач), державний номерний знак НОМЕР_1 , напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САТ належав ОСОБА_1 та яким керував водій ОСОБА_2 .

Під час проведення перевірки транспортного засобу водієм було надано товарно-транспортну накладу від 24 грудня 2019 року №346714, з якої вбачається, що в автомобіль марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , напівпричіп, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ФОП ОСОБА_1 , було завантажено кукурудзу загальною масою (масою брутто) 54,160 т, у тому числі: вага нетто - 38,960 т, тара - 15,200 т.

26 грудня 2019 року уповноваженими посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області здійснено документальний габаритно-ваговий контроль, за результатами якого складено Довідку №0021543 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, згідно з якою повна маса зазначеного транспортного засобу сягала 54,16 т.

Згідно Акту від 26 грудня 2019 року №0004116 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, при нормативно допустимій масі 40 т фактична маса автомобіля марки MAN ТGA 18.430 (сідловий тягач), державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа, державний номерний знак НОМЕР_2 , при перевезенні вантажу (кукурудза) склала 54,16 т.

Від підписання вказаного Акту водій ОСОБА_2 відмовився, про що зроблено відповідну відмітку.

За результатами проведеної перевірки 26 грудня 2019 року складено Акт №183685 щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. В ньому зафіксовано виявлене порушення: перевезення вантажу з перевищенням встановлених габаритно-вагових норм без відповідного дозволу, ТТН від 24 грудня 2019 року №346714 (вантаж - кукурудза) з перевищенням встановлених пунктом 22.5 ПДР вагових норм на 35,4% (загальна маса транспортного засобу 54,16 т при нормі 40 т), за яке передбачена відповідальність у відповідності до абзацу 16 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу).

Із зазначеного Акту також вбачається, що водій ОСОБА_2 відмовився від його підпису.

26 грудня 2019 року уповноваженою особою Управління Укртрансбезпеки в Миколаївській області сформовано розрахунок №680/18 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно актів від 26 грудня 2019 року №183685 та №0004116. Згідно вказаного розрахунку при перевезенні вантажу названим вище транспортним засобом було допущено перевищення параметрів загальної маси транспортного засобу на 14,160 т (35,4% від нормативу), у зв`язку з чим проведено нарахування плати за проїзд у розмірі 307,8 євро.

19 лютого 2020 року Управлінням Укртрансбезпеки у Чернівецькій області, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №174414, відповідно до якої за порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідність за яке передбачена абзацом 16 частини першої статті 60 вказаного закону, постановлено стягнути з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000,00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду для його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III).

Згідно статті 3 Закону №2344-III цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону №2344-III автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Статтею 33 Закону №2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону №2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

Відповідно до приписів статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є, зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Статтею 60 Закону №2344-III передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Так, згідно абзацу 16 частини першої статті 60 Закону №2344-III (який було застосовано відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 60 Закону №2344-III розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України, крім адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - шістнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, які зараховуються до державного дорожнього фонду.

Згідно частини другої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вказаних статей Законів України «Про дорожній рух» та «Про автомобільні дороги» Кабінет Міністрів України прийняв постанову 27 червня 2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», якою затвердив Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., N 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Так, згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Відповідно до підпунктів 4, 5, 5-1 пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. N 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" (Офіційний вісник України, 2001 р., N 3, ст. 75), після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов; документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Згідно пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до пункту 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Пунктами 7-14 Порядку №879 передбачені вимоги до контрольно-вимірювального обладнання та пунктів габаритно-вагового контролю, а пунктами 15 - 25 Порядку №879 - вимоги до габаритно-вагового контролю.

Так, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення). За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських. У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту. Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту. У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункти 15 - 22 Порядку №879).

Аналізуючи доводи апелянта стосовно протиправності дій відповідача під час винесення спірної постанови, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається матеріалів справи, уповноваженими особами управління Укртрансбезпеки було здійснено документальний габаритно-ваговий контроль транспортного засобу, який належить позивачу, як автомобільному перевізнику в розумінні Закону №2344-III, за результатом якого встановлено перевищення встановлених габаритно-вагових норм на 35,4% (загальна маса транспортного засобу 54,16 т при нормативно допустимій масі 40 т) при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Зазначене, зокрема, підтверджується відомостями ТТН від 24 грудня 2019 року №346714.

Тобто, вищевказані обставини підтверджують допущене позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт, яке виразилось у перевищенні встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, за що до автомобільного перевізника застосовується адміністративно-господарський штраф згідно абзацу 16 частини першої статті 60 Закону №2344-III.

Колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта, про не проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу MAN ТGA 18.430, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , про не долучення до Акту №183685 від 26 грудня 2019 року сертифікатів якості засобу вимірювання ваги та про відсутність посилань в оскаржуваній постанові на роздруківку з електронної ваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, допущення позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт було виявлено уповноваженими особами управління Укртрансбезпеки без застосування вимірювальної ваги в результаті проведення документального габаритно-вагового контролю вказаного транспортного засобу, тобто визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу, на підставі пред`явлених водієм вказаного транспортного засобу документів відповідно до приписів статті 48 Закону №2344-III, зокрема, на підставі ТТН від 24 грудня 2019 року №346714 та документах на вказаний автомобіль.

Крім того, як на протиправність дій відповідача під час винесення спірної постанови, апелянт посилається на те, що посадовими особами управління Укртрансбезпеки не було відібрано пояснень у водія ОСОБА_2 , також вказує про допущення посадовими особами управління Укртрансбезпеки порушень, при складанні Актів №0004116, №183685, про відсутність посилань на вказані Акти та Довідку №0021543 від 26 грудня 2019 року в оскаржуваній постанові.

Водночас, колегія суддів вважає, що вищезазначені доводи не спростовують факт виявленого порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, за що встановлено відповідальність згідно абзацу 16 частини першої статті 60 Закону №2344-III.

На переконання суду апеляційної інстанції, вказані доводи не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта стосовно недотримання посадовими особами управління Укртрансбезпеки вимог Порядку №879 в частині не заборони подальшого руху транспортного засобу після виявлення факту перевищення габаритного нормативного параметру (позивач вказував про порушення пунктів 21, 22 Порядку №879, зміст яких наведено вище), оскільки в даному випадку позивачем така бездіяльність суб`єкта владних повноважень - не оскаржується згідно змісту заявлених позовних вимог.

Стосовно доводів апелянта про порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови вимог пунктів 25-27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567), а саме, що його не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи про порушення, та справу було розглянуто у його відсутність, що позбавило права позивача бути присутнім під час розгляду справи, подати відповідні докази, висловити заперечення, суд апеляційної інстанції вказує на слідуюче.

Так, згідно пунктів 1 - 3 Порядку №1567 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно пунктів 25 - 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє її спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду в даній категорії справ, що вбачається з постанови від 01 березня 2018 року у справі №820/4810/17,.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує і ту обставину, що позивачем взагалі не спростовувався факт допущення перевізником правопорушення, яке зазначено в оскаржуваній постанові.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова начальника Укртрансбезпеки у Чернівецькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 174414 від 19.02.2020, якою стягнуто з ОСОБА_1 адміністративно - господарський штраф у сумі 34000 грн., прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України та є обґрунтованою.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому вимоги апеляційної скарги не можуть бути задоволені.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.