Справа № 161/19057/20
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/450/20
У Х В А Л А

08 грудня 2020 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління ПП ДПП Національної поліції України про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

23.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління ПП ДПП Національної поліції України про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2020 року вищевказана позовна заява була залишена без руху, в зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України, а також запропоновано позивачу звернутися до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку подачі адміністративного позову та надати відповідні докази поважності причин такого пропуску.

02.12.2020 року від ОСОБА_1 на поштову адресу суду надійшов адміністративний позов у новій редакції до якого долучено заяву про поновлення строку оскарження постанови. В обгрунтування вказаної заяви останній зазначив, що 02.11.2020 року постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 238720, винесеною поліцейським взводу № 2 роти № 4 БУПП у Волинській області ДПП рядовим поліції Ткачуком І.Г. його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Оскільки з оскаржуваною постановою не погодився, він використав своє право та оскаржив її у вищестоящий орган, направивши 04.11.2020 року скаргу на ім`я Голови Національної поліції України, копію Начальнику УПП у Волинській області ДПП. 20.11.2020 року він отримав рішення, затверджене Начальником УПП у Волинській області ДПП капітаном поліції А. Крутнем, з висновком про залишення оскаржуваної постанов без змін, а скаргу без задоволення. З метою захисту своїх прав він змушений звернутись до?суду оскарживши зазначену вище постанову і незаконне рішення на його скаргу. Вважає, що ним були пропущені строки оскарження винесеної постанови безпосередньо до суду по незалежних від нього обставинах, оскільки він понадіявся на об`єктивний розгляд його скарги щодо оскарження постанови у вищестоящий орган, де до її розгляду віднеслись формально затягнувши надання йому відповіді, що і стало причиною порушення термінів оскарження до суду. Враховуючи наведене, просить суд поновити йому строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 238720 від 02.11.2020 року.

Дослідивши матеріали справи та заяву про поновлення строку оскарження постанови, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина четверта зазначеної норми процесуального закону).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Так, п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП встановлює альтернативні способи оскарження відповідних рішень суб`єктів владних повноважень - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду в порядку КАС України.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 356/702/17.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з приводу оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, тому до таких застосовуються спеціальні строки звернення до суду передбачені ч. 3 ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду саме з позовною заявою визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій.

Слід також наголосити, що рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Як на поважність пропуску на звернення до суду з даним адміністративним позовом, ОСОБА_1 зазначив, що з метою оскарження спірної постанови від 02.11.2020 року, він 04.11.2020 року надіслав скаргу до вищестоящого органу (вищестоящій посадовій особі) та 20.11.2020 року отримав рішення, з яким він не погодився, що стало причиною для подальшого звернення до суду.

Суд зазначає, що зайняття позивачем певної правової позиції щодо необхідності/відсутності необхідності оскарження певного рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку (суб`єктивного ставлення особи до рішення) не може бути в подальшому розцінено як поважна причина пропуску звернення до суду.

Таким чином суд вважає, що позивач не вказує в позовній заяві, а в матеріалах позову відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо причин пропуску строку вчасного звернення до адміністративного суду протягом 10 днів, які надаються позивачу для оскарження, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, та відповідно судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк, а отже суд не вбачає підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини (далі - «ЄСПЛ»).

Відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Мельник проти України»).

Тобто, інститут строків в адміністративному судочинстві сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Враховуючи означені вище приписи, суд зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, що також не спростовано змістом позовної заяви. Будь-яких інших належних доказів чи пояснень щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, ніж тих, що зазначені в позовній заяві, позивачем до суду надано не було.

Таким чином, позивачем недоліки на які було вказано в ухвалі від 25.11.2020 року про залишення позовної заяви без руху не усунуто, зокрема, щодо наведення поважності причин пропуску строку звернення до суду із даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 2. ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки на час постановлення цієї ухвали, позивач не усунув недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, суд вважає, що відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовну заяву необхідно повернути особі, яка її подала.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 30.10.2018 року у справі № 463/5357/17, від 27.11.2018 року у справі № 813/2409/18 та від 23.12.2019 року у справі № 824/63/19-а.

У справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia, заява № 26746/05, п. 108-112) суд нагадує, право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (Ashingdane v. the United Kingdom, 8225/78, п. 57).

Зважаючи на вище викладене, суд вважає за необхідне повернути адміністративний позов позивачеві.

Керуючись ст. ст. 44, 122, 123, 160, 161, 169, 286 КАС України, ст. 288 КУпАП,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління ПП ДПП Національної поліції України про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення вважати не поданим та повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено 08 грудня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська