Справа № 357/5241/20
Суддя: Цуранов А. Ю.
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/5241/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді - Цуранова А. Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до: 1) поліцейського ВРПП Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Маньківського Богдана Вікторовича; 2) Головного управління Національної поліції в Київській області, про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

30.05.2020 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Хобта С.Г., засобами поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просив: 1) скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 353981 від 21.05.2020 року, винесену інспектором ВРПП Білоцерківського ВП ГУНП у Київській області капралом поліції Маньківським Богданом Вікторовичем до ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.; 2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Національної поліції на користь ОСОБА_1 з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн.

В обґрунтування позову вказано, що 21.05.2020 року інспектором ВРПП Білоцерківського ВП ГУНП у Київській області капралом поліції Маньківським Богданом Вікторовичем було винесено постанову серії БАБ № 353981 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення. Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 порушив п. 30.1 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП. Позивач стверджує, що не вчиняв правопорушення, а постанову вважає незаконною, оскільки вона не підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранова А.Ю.

07.07.2020 року ухвалою судді прийнято справу до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

02.12.2020 року від представника відповідачів О. Лиманюк на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у позові в повному обсязі.

Відзив обґрунтований тим, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення, оскільки при винесенні оскаржуваної постанови відповідач-1 керувався Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС від 07.11.2015 р. № 1395. Представник відповідачів зазначив, що вказане правопорушення зафіксоване на двох фотознімках.

Будь-яких заперечень від сторін щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

21.05.2020 року постановою серії БАБ № 353981, складеною інспектором ВРПП Білоцерківського ВП ГУНП у Київській області капралом поліції Маньківським Б.В., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 6 ст. 121 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 21.05.2020 о 09 год. 40 хв. у Білоцерківському районі в с. Томилівка по вул. Залізничній керував транспортним засобом, моторолером Honda Dio 34, який не зареєстрований в Державтоінспекції у відповідному законом порядку протягом 10 діб з моменту придбання, чим порушив п. 30.1 ПДР України вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Наявна у справі копія постанови від 21.03.2020 року не містить в собі відомостей про долучення до неї додатків (доказів).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться у межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП установлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з частиною шостою статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України від 30.06.1993 №3353 «Про дорожній рух», установлений ПДР.

Пунктами 30.1 ПДР встановлено, що власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Обґрунтовуючи у відзиві на позов правомірність свого рішення (постанови), відповідачем-1 або його представником не надано будь-яких доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а також не доведено, що ним було вжито всіх заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення.

Представник відповідачів стверджує, що правопорушення з боку позивача мало місце та було зафіксоване на фотознімках. Такі доводи суд вважає безпідставними, оскільки суду так і не були надані зазначені у відзиві докази. Крім того, про наявність таких доказів не було вказано у самій постанові.

Частиною першою статті 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Зважаючи на те, що окрім пояснень сторін, у справі відсутні будь-які інші докази на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху (наприклад, відео- та/або фото фіксація, показання свідків), оскаржувана постанова не може вважатися законною.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 757/2757/16-а.

Судом встановлено, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП, відповідачами не надано, як і не наведено в чому ж саме полягала відсутність можливості у інспектора поліції здійснити належну фіксацію місця вчинення правопорушення, вразі встановлення ним факту порушення особою ПДР України.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Вказаний вище правовий висновок наведений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.07.2020 року, справа № 463/1352/16-а.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, позивач не визнав факт вчинення ним адміністративного правопорушення, внаслідок чого звернувся до суду з адміністративним позовом, при цьому відповідачем встановлений обов`язок довести правомірність рішення, як такого, що відповідає вимогам ст. 2 КАС України не виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку за необхідне скасувати оскаржувану постанову, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Отже, позовні вимоги по суті позову підлягають до задоволення.

Відносно вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача Хобта С.Г. до суду подано наступні документи: ордер на надання правничої допомоги від серії АЕ № 1012516 від 30.05.2020 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3767, акт виконаних робіт від 30.05.2020 року з детальним описом наданих послуг, квитанцію до прибуткового касового ордера № 30/05 від 30.05.2020 року на суму 3 500 грн.

Таким чином, надані представником позивача у своїй сукупності докази отримання позивачем послуг правничої допомоги та понесення ним у зв`язку з цим витрат, на думку суду, відповідають положенням ч. 3 ст. 134 КАС України.

Згідно наданого розрахунку судових витрат, заявлена позивачем сума до стягнення на правову допомогу становить 3 500 грн., що складається з послуг: надання консультації - 500 грн., підготовка позовної заяви - 2 500 грн., підготовка клопотання про звільнення від сплати судового збору - 500 грн.

Суд звертає увагу, що справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не є складними. Сума накладеного штрафу на позивача є незначною. Водночас це не може бути безумовною підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу.

Навіть у справах незначної складності та у справах, де розмір накладених санкцій є невеликим, особа не може бути обмежена у можливості звернутися за правовою допомогою, а у подальшому до суду для захисту своїх порушених прав.

Разом з тим, особа не може розраховувати, що сума витрачених коштів буде їй відшкодована судом у повному обсязі без урахування вищевказаних обставин.

У даному випадку саме позивач має визначити, чи готовий він витратити на правову допомогу суму коштів, яка значно перевищує суму накладених на нього штрафних санкцій, не отримавши їх відшкодування у повному обсязі. На ці обставини має звертати увагу і адвокат при наданні консультації клієнту.

Суд не оспорює права адвоката самостійно визначати гонорар, однак у даному випадку не може вважати, що при встановленні такого розміру гонорару була врахована складність справи та інші істотні обставини (в даному випадку розмір накладеного штрафу).

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу не є співмірною із складністю справи та іншими істотними обставинами, а тому, вартість таких послуг в розмірі 3 500 грн., в даному випадку є необґрунтованими та явно завищеними.

Крім того, згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v.Greece) від 19.10.2000, скарга № 31107/96, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основні положення стосовно таких угод.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи "Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)" (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

Суд враховує, що предметом розгляду у даній справі було встановлення правомірності постанови від 21.05.2020 року серії БАБ № 353981 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 122 КУпАП, якою на позивача накладено штраф у розмірі 170 грн.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката на суму 1 000 грн., понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, які підлягають стягненню з відповідача у справі за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 2, 6, 9, 77, 134-135, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії БАБ № 353981 від 21.05.2020 року, складену інспектором ВРПП Білоцерківського ВП ГУНП у Київській області капралом поліції Маньківським Богданом Вікторовичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 121 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції в Київській області, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.

В іншій частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Позивач ОСОБА_3 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі: Головне управління Національної поліції в Київській області, інспектор поліції Маньківський Б.В. (юридична адреса: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково протягом десяти днів з дня складення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

СуддяА. Ю. Цуранов