Справа № 545/3126/20
Суддя: Кіндяк І. С.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/3126/20
Провадження № 2-а/545/120/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.

з участю секретаря Радченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області, старшого лейтенанта поліції, Пилипенко Андрія Ростиславовича, Управління патрульної поліції в Полтавській області, про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, обґрунтовуючи вимоги тим, що 04.11.2020року відносно нього винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425.00 грн., яку він вважає незаконною та просить суд її скасувати, мотивуючи тим, що дана постанова винесена із порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити за наявними матеріалами справи.

Від відповідача надійшов відзив на позов в якому він просив суду розгляд справи провести без його участі, у задоволенні вимог позивача просив відмовити.

У судове засідання представник УПП в Полтавській області не з`явився з невідомих причин, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Розглянувши заяву позивача, відзив відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 04.11.2020р. інспектором УПП в Полтавській області, Пилипенко Андрієм Ростиславовичем, винесено постанову серії ЕАМ № 3381182 у справі про адміністративне правопорушення, відносно гр. ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП та останнього було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 425.00 грн.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У змісті Постанови серії ЕАМ № 3381182, вказано, що 04.11.2020 о 01:12:34 у с. Демидівка, дорога Київ-Харків-Довжанський 320 км. водій керував ТЗ який знаходився в міжнародному русі не мав на задній частині ТЗ розпізнавального знака держави в якій його зареєстрованого, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію ТЗ, чим порушив п. 2.4.а. ПДР керування ТЗ, особою, не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках передбачених законодавством, ліцензійної картки на ТЗ, а також поліса страхування цив.-прав. відповідальності власників наземних ТЗ», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Пунктом 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ N 1395 від 07.11.2015 р., передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У відповідності до пункту 2 Розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ N 1395 від 07.11.2015 р., - постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків,

висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Пунктом 27.3. Наказу № 111 від 27.03.2009 р. «Про затвердження Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС», визначено, що зупинення транспортного засобу здійснюється виключно жезлом, а у виняткових випадках жестом руки. При цьому поліцейський спочатку вказує на транспортний засіб, який повинен зупинитися, а потім на місце, де йому слід зупинитися

Пунктами 1-9 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», визначеного вичерпний перелік випадків, які надають право працівнику поліції зупинити транспортний засіб, а саме:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. Всі інші причини зупинки автомобіля незаконні.

Із наданого відповідачем відеоматеріалу не вбачається за яке саме адміністративне правопорушення було зупинено водія, ОСОБА_1 .

Згідно із п. 29.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу, що прибуває до України з іншої країни, а також водій - громадянин України, який виїжджає за кордон, повинні мати: а) реєстраційні документи на транспортний засіб і посвідчення водія, що відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух (Відень, 1968); б) реєстраційний номерний знак на транспортному засобі, літери якого відповідають латинському алфавіту, а також розпізнавальний знак держави, в якій його зареєстровано.

Підставою для зупинки транспортного засобу, яким керував Позивач працівниками поліції було вказано відсутність на задній частині транспортного засобу розпізнавального знака держави в якій його зареєстровано. Тобто, формально транспортний засіб Позивача був зупинений поліцейськими на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» - порушення ПДР України.

Також встановлено, що після зупинки поліцейські повідомили Позивача про порушення ним положень ПДР України, проте які саме положення ПДР України працівники поліції не уточнили, після чого висловили йому вимогу пред`явити посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

У відповідь Позивач повідомив поліцейським, що на номерному знаку автомобіля (фотознімок номерного знаку а.с.9), яким він керував відображена абревіатура «LT», яка є розпізнавальним знаком держави Литва, в якій даний транспортний засіб і зареєстрований, тому вимога поліцейського пред`явити документи згідно із п. 2.1. ПДР України є безпідставною, і це вказує на безпідставне зупинення транспортного засобу яким керував позивач.

Також із відеоматеріалу вбачається, що інспектор просить водія передати документи для перевірки, при цьому водій пред`явив йому посвідчення водія на електронному носієві, а саме: у додатку «ДІЯ» на мобільному телефоні.

Отже, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху, однак зазначена постанова є предметом оскарження, тому вона не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

За таких підстав, можливо зробити висновок про те, що 04.11.20р. інспектор поліції зупинив, - ТЗ під керуванням гр. ОСОБА_1 без належної правової підстави, оскільки матеріали справи не містять доказів їх поважності, та відповідно до фотознімку номерного знаку ТЗ ( а.с. 9) підтверджує безпідставність такої зупинки.

Згідно із приписами положень статей 251, 254 КУпАП, обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Пунктом 5 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ N 1395 від 07.11.2015 р., встановлено, що поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників та адвоката.

Відповідно до вимог пункту 9 Розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ N 1395 від 07.11.2015 р., - розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Приписами положень статей 245, 252, 280, 283 КУпАП, передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) забезпечує всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, зокрема підлягають з`ясуванню чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Рішення про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблене на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті1,3, частина друга статті19 Основного Закону України).Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У пункті 4.1 вище вказаного Рішення, Конституційний Суд України визначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, у даному випадку орган поліції.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

За даних обставин, суд вважає, що при розгляді справи за ч. 1 ст. 126 КУпАП, інспектором поліції без належної правової підстави було зупинено водія, ОСОБА_1 , - для перевірки документів, тому суд вважає, що постанова ЕАМ №3381182 від 04.11.2020р. є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки відмова водія у наданні документів для перевірки працівникам поліції у даному випадку є обґрунтованою.

Керуючись, ст.ст. 5-11, 14, 19-22, 44, 72-73, 192, 205, 211, 217, 241-246, 250 КАС України, ст.ст. 251, 268, 285 КУпАП, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3381182 від 04.11.2020, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425(чотириста двадцять п`ять) гривень, - скасувати.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративному суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя

Полтавського районного суду

Полтавської області І.С. Кіндяк