Справа № 640/18718/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року (прийняте за наслідком розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суддя Вовк П.В.) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якій просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29 квітня 2020 року №-2615.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.09.2020 в повному обсязі, і ухвалити нове рішенням про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено факту існування земельної ділянки в державному земельному кадастрі, відповідно до відомостей якого здійснюється розрахунок податкових зобов`язань із земельного податку. Відповідачем був застосований коефіцієнт на функціональне використання для земель, який не був внесений до державного земельного кадастру, що підтверджує факт відсутності земельної ділянки 85:354:008 в ДЗК.

Апелянт вказує, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів загальної площі земельної ділянки та розміру земельної ділянки, з якої був розрахований податок на землю.

24.11.2020 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли письмові міркування, у яких позивач вказує, що податкове повідомлення-рішення, що є предметом оскарження в рамках цієї справи, стосується нарахування позивачці земельного податку за 2020 рік, у свою чергу, позивачкою в рамках іншої справи, а саме: № 640/5810/20, - предметом оскарження було неправомірне нарахування земельного податку щодо тієї самої земельної ділянки, як і в 640/18718/20 за 2017, 2018, 2019 р., суди першої та апеляційної інстанцій підтримали доводи та аргументи позивачки та задовольнили позовні вимоги в повному обсязі.

30.11.2020 до суду апеляційної інстанції від Головного управління Державної податкової служби у м. Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.09.2020 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що позивач, що є власником нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , повинна з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно сплачувати земельний податок на загальних підставах за земельну ділянку, на якій розташована така будівля (споруда, її частина), з урахуванням площі прибудинкової території.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована 23 серпня 2002 року як фізична особа-підприємець згідно з наявною в матеріалах справи випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, дата на номер запису - 18 жовтня 2011 року № 0024740.

Позивач є власником нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 08 січня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі № 27 (а.с. 8-9, т.1).

Нежитлові приміщення в літері «Б» за №№ 28, 35 є відокремленими та складаються з:

підвалу: приміщення №35: приміщення 1 пл. - 68.1 кв.м., приміщення 2 пл. - 34,9 кв.м., приміщення 3 пл. - 31,7 кв.м. (всього по приміщенню № 35 - 134,70 кв.м.);

перший поверх: приміщення № 28: приміщення 9 пл. - 9,9 кв.м., приміщення 10 пл. - 3,2 кв.м., приміщення 11 пл. - 28,3 кв.м., приміщення 13 пл. - 13.2 кв.м., приміщення 14 пл. - 8,2 кв.м., приміщення 15 пл. - 18,5 кв.м., приміщення 16 пл. - 12,9 кв.м., приміщення 17 пл. - 36,7 кв.м., приміщення 18 пл. - 17,0 кв.м., приміщення 19 пл. - 12,3 кв.м., приміщення 20 пл. - 3,3 кв.м., приміщення 21 пл. - 34,9 кв.м., приміщення 22 пл. - 1,9 кв.м. Всього по приміщенню № 28 - 200, 30 кв.м.

Загальна площа нежитлових приміщень №№ 28 та 35 - 335, 00 кв.м.

Також, позивач є власником нежилого приміщення (в літ. «Б») загальною площею 76, 3 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі № 1240 (а.с. 15-17, т.1).

01 грудня 2017 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Поні Експрес» було укладено договір оренди № 01/12 від 01 грудня 2017 року, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування (оренду) приміщення за адресою: АДРЕСА_2 на першому поверсі, загальною площею 200,3 кв.м., строком на 1 рік з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2018 року.

Крім того, 01 грудня 2017 року між тими самим сторонами було укладено договір №02/12, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування (оренду) приміщення за адресою: АДРЕСА_2 на першому поверсі, загальною площею 76, 3 кв.м строком на 1 рік з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2018 року.

Згідно з п. 4.2 договорів оренди № 01/12 та № 02/12 від 01 грудня 2017 року, якщо жодна сторона за один місяць до закінчення таких договорів не заявить намір його розірвати в письмовій формі, вони автоматично пролонгуються на наступний рік.

ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №-2615 від 29 квітня 2020 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за податковий період - 2020 рік у розмірі 30 044, 89 грн.

Вказане рішення прийнято контролюючим органом з огляду на те, що позивач не підлягає звільненню від сплати земельного податку на підставі пп. 4 п. 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, як платник єдиного податку, оскільки земельна ділянка, яка є об`єктом оподаткування, не використовується ФОП ОСОБА_1 для провадження господарської діяльності.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 29 квітня 2020 року №-2615 протиправним, ФОП ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення ґрунтується на нормах податкового законодавства та не підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом пп. 14.1.147 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі також - ПК України), плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 статті 16 ПК України, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктами 269.1.1 та 269.1.2 п. 269.1 статті 269 ПК України передбачено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

При цьому, в силу вимог пп. 270.1.1 п. 270.1 статті 270 ПК України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Отже, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV.

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 Цивільного кодексу України.

Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами п. 286.1 статі 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до п. 286.6 статті 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

При цьому, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п. 287.8 статті 287 ПК України).

Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

При цьому в розумінні наведених вище норм обов`язок зі сплати земельного податку для фізичної особи-власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правомочностей, як-от: набуття нею статусу суб`єкта господарювання, діяльність якого пов`язана з використанням земельної ділянки або без такого.

Таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 19 травня 2020 року у справі №826/26308/15 та від 16 червня 2020 року у справі № 826/11166/16.

Як вбачається з матеріалі всправи, позивач є власником нежитлових приміщень, за земельну ділянку під якими відповідачем згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням нараховано земельний податок. При цьому, в силу вимог статей 182, 334 Цивільного кодексу України та положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

Відтак, незважаючи на те, що ФОП ОСОБА_1 не зареєструвала право власності чи користування земельною ділянкою під належними їй на праві власності нежилими приміщеннями, виходячи з принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до положень п. 291.3 статті 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з п. 291.2 статті 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Крім цього, п. 269.2 статті 269 ПК України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу ХІV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Приписи пп. 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України визначають, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Відтак, особа, яка придбала будівлю, має сплачувати земельний податок на загальних підставах за земельну ділянку, на якій розташовано таку будівлю, з урахуванням прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. При цьому, обов`язок зі сплати земельного податку для фізичної особи-власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй прав, у разі набуття нею статусу суб`єкта господарювання, діяльність якого пов`язана з використанням земельної ділянки або без такого.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у п. 297.1 ч. 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Водночас, можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Поряд з цим, правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

При цьому, надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов`язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.05.2020 у справі №826/13115/16.

Відтак, колегія суддів приходить висновку, що в межах спірних правовідносин здача в оренду нежилого приміщення, тобто використання такого приміщення у господарській діяльності, не свідчить про використання у такій діяльності також і земельної ділянки, на якій розташоване таке приміщення.

Тому, позивач не підлягає звільненню від сплати земельного податку відповідно до пп.4 п. 297.1 статті 297 ПК України, як платник єдиного податку, оскільки земельна ділянка, яка є об`єктом оподаткування, не використовується ФОП ОСОБА_1 для провадження господарської діяльності.

Водночас, надаючи оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню від 29 квітня 2020 року №-2615, колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу, відповідно до інформаційно-телекомунікаційних систем баз даних контролюючих органів, наданого Департаментом земельних ресурсів КМДА, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку з 08 січня 2001 року в Державній податковій інспекції у Подільському районі Головне управління ДПС у м. Києві, як платник по податку на майно в частині плати за землю з фізичних осіб за земельну ділянку, під нежитловим приміщенням, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.016699 га, кадастровий номер №85:354:008.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок несільськогосподарського призначення визначається відповідно до п. 2 рішення Київської міської ради від 26 липня 2007 року №43/1877, зі змінами та доповненнями, окремо в межах економіко-планувальних зон за формулою:

Цн = Цнм х Пз х Кф х Кл х Кі, де:

Цн - нормативна грошова оцінка земельної ділянки в гривнях:

Цнм - середня вартість одного квадратного метра землі в гривнях в межах конкретної економіко-планувальної зони;

Пз - площа земельної ділянки в квадратних метрах;

Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки;

Кл - узагальнюючий локальний коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки і визначається як добуток значень окремих локальних коефіцієнтів, що впливають на місце розташування цієї земельної ділянки (при цьому значення узагальнюючого локального коефіцієнта не повинно бути нижче 0,50 і вище 1,50);

Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки.

Нормативно грошова оцінка в 2020 році за земельну ділянку, що розташована за адресою: місто Київ, вулиця Костянтинівська, будинок № 27-29 літера «Б», площею 0.016699 га, становить:

166,99 х 2107,43 х 3 х 1,5 х 1,249 х 1,433 х1,06 х 1 = 3 004 489, 09 де:

166,99 - площа земельної ділянки;

2107,43 - грошова оцінка в грн./кв.м. (рішення Київської міської ради від 03 липня 2014 року № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва». Рішення вводиться в дію з 1 липня 2015 року (згідно з рішенням Київської міської ради від 10 грудня 2014 року № 565/565);

3 - коефіцієнт на функціональне використання землі (Наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року № 489 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» із змінами та доповненнями в редакції Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27 березня 2018 року № 162 «Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів»;

1,5 - локальний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки (Рішення Київської міської Ради від 26 липня 2007 року № 43/1877 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Києва та Порядку її визначення» та Рішення Київської міської Ради від 03 липня 2014 року № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва»);

1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держземагенства від 14 січня 2015 року № 6-28-0 22-215/2-15;

1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11 січня 2016 року № 6-28-0.22-201/2-16 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель»;

1,06 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого витягом з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12 січня 2017 року № 22-28-0.22-443/2-17 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель»);

1 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого витягом з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11 січня 2018 року № 6-28-0.22-244/2-18 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель»).

Ставка земельного податку в 2020 році обраховується відповідно до п. 5 додатку З «Положення про плату за землю в місті Києві» до рішення Київської міської Ради від 23 червня 2011 року № 242/5629, зі змінами та доповненнями, та становить - 1 %.

Сума земельного податку за 2020 рік розрахованого ФОП ОСОБА_1 за земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.016699 га становить: 3004489,09 х 1 % = 30 044,89 грн.

З огляду на викладене, ГУ ДПС у м. Києві було сформовано податкове повідомлення- рішення від 16 квітня 2020 № 1-2615 про визначення податкового зобов`язання ФОП ОСОБА_1 на 2020 рік по земельному податку з фізичних в сумі 30 044,89 грн.

У той же час, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (п. 271.1 статті 271 ПК України).

Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 статті 193 ЗК України, Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до положень статті 194 ЗК України призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру регламентований статтею 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр», згідно якої відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:

- витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру;

- довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;

- викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану);

- копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Користування відомостями Державного земельного кадастру може також здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання.

Доступ до Державного земельного кадастру в режимі читання надається органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам і підрозділам Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність та боротьбу з тероризмом, банкам та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку може бути виданий будь-яким Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування.

Згідно з пп. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, нормативна грошова оцінка це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, при обчисленні земельного податку за користування земельною ділянкою під належними позивачу на праві власності нежитловими приміщеннями податковий орган використовував копію витягу з технічної документації від 23 березня 2006 року № Ю-37614/2006 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки (кадастровий № 85:354:008), виданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_1, у якому міститься інформація про те, що місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 ; функціональне використання: землі комерційного використання; площа частини земельної ділянки становить 166,99 кв.м. (технічний звіт по встановленню зовнішніх меж землекористування), економіко-планувальна зона - зона №1 Поділ; базова вартість 1 кв.м. землі - 892,83 грн./кв.м, коефіцієнт на функціональне використання землі - 2,50; локальні коефіцієнти на місцезнаходження земельної ділянки у межах економіко-планувальної зони - 1,07, 1,08, 1,07, 1,11; узагальнюючий локальний коефіцієнт - 1,47; коефіцієнт індексації грошової оцінки - 1,13, 1,182, 1,02, 1,035; нормативна грошова оцінка частини земельної ділянки становить 772 597, 01 грн.

Позивачем іншої довідки (витягу) із даними державного земельного кадастру, які відрізняються від використаних відповідачем, подано не було.

Відтак, колегія суддів вважає, що застосування контролюючим органом при обчисленні ФОП ОСОБА_1 земельного податку даних державного земельного кадастру, відображених у витязі від 23 березня 2006 року, копія якого наявна в матеріалах справи, є правомірним.

Згідно із визначенням, наведеним в частині 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).

Достовірними, в силу частини 1 статті 75 КАС України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частиною 1 статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Колегія суддів бере такий розрахунок, наведений відповідачем, до уваги, та, зазначає, що звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування протиправності податкового повідомлення-рішення посилалась на те, що законодавство не зобов`язує фізичну особу - підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування, нараховувати та сплачувати земельний податок за земельну ділянку, що використовується нею в господарській діяльності, а на невірне проведення відповідачем розрахунку розміру такого податку позивач не вказувала, такі підстави не були покладені в основу позову.

За аналогічних обставин справи Верховний Суд постановою від 06 лютого 2020 року у справі №820/3488/16 залишив касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року - без змін. зазначивши, що: «На врахування відповідачем при обчисленні земельного податку нормативної грошової оцінки землі, яка не відповідає дійсності, або ж невірного проведення Інспекцією розрахунку розміру такого податку позивач не вказувала. При цьому матеріали справи свідчать, що судом апеляційної інстанції приймалось рішення з врахуванням поданого контролюючим органом розрахунку нарахованого позивачу зобов`язання зі сплати земельного податку. Враховуючи наведене, зміст встановлених фактичних обставин, висновок апеляційного суду у справі, що розглядається, про законність нарахування позивачу грошового зобов`язання зі сплати земельного податку ґрунтується на правильному застосуванні згаданих вище норм матеріального права».

При цьому в ході розгляду справи перевірено правильність обчислення відповідачем податкових зобов`язань за 2020 рік в розмірі 30 044, 89 грн., який, нарахований на підставі витягу з технічної документації від 23 березня 2006 року № Ю-37614/2006, рішень Київської міської ради від 26 липня 2007 року №43/1877 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її визначення» та від 03 липня 2014 року №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», враховуючи встановлені коефіцієнти індексації, що відповідає вимогам п. 286.5 статті 286 ПК України.

Відтак, оскільки контролюючим органом вірно здійснено ФОП ОСОБА_1 розрахунок суми земельного податку за 2020 рік виходячи з площі нежитлового приміщення, що належить на праві власності ОСОБА_1 та пропорційно частці прибудинкової території, при цьому не допущено арифметичних помилок, суд апеляційної інстанції приходить висновку про правомірність податкового повідомлення рішення від 29 квітня 2020 року №-2615 та відсутність підстав для його скасування.

Щодо посилання апелянта на рішення у справах №640/5810/20 та 640/18718/20, колегія суддів зазначає, що такі рішення не мають преюдиційного значення при вирішенні даної справи.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відстуність підстав для задоволення позову, та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

А.Б. Парінов