Справа № 203/2691/19(2а/0203/82/2019)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 203/2691/19(2а/0203/82/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2019 (суддя першої інстанції Казак С.Ю.) в адміністративній справі №203/2691/19(2а/0203/82/2019) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону№4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Деревянко Крістіни Віталіївни третя особа: Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до інспектора роти №3 батальйону№4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Деревянко Крістіни Віталіївни третя особа: Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що постановою відповідача від 25.07.2019 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, за фактом порушення вимог дорожнього знаку 4.2. та п.8.4 «г» ПДР України. Посилаючись на те, що ПДР України він не порушував, відсутність відповідних доказів, порушення відповідачем при розгляді справи вимог ст.ст.268,276,278,279,283 КУпАП, позивач просив визнати неправомірними дії відповідача щодо винесення постанови від 25.07.2019 року, скасувати останню та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2019 позов задоволено частково, постанову серії ЕАВ №1362526 від 25 липня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП - закрито. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи своєї скарги, апелянт посилається на те, що під час винесення оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєного правопорушення, обґрунтовано виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.

На адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.

Розглянувши зазначене клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 КАС України апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів у складі трьох суддів за правилами розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.

Згідно з частиною шостою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи те, що характер спірних відносин і предмет доказування не є складними і не вимагають проведення судового засідання, колегія суддів вважає, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції необхідно здійснити без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду апеляційної скарги встановлено, що 25.07.2019 року відповідачем було винесено постанову серії ЕАВ №1362526 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн., за фактом порушення вимог дорожнього знаку 4.2, здійснення руху прямо, чим порушено вимоги п.8.4 «г» ПДР України.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 33.4 ПДР знак 4.2 дозволяє рух лише направо.

Відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік яких визначений ст.251 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції звертає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зокрема, до матеріалів справи не долучено відеофіксації з місця події, що свідчила б про здійснення позивачем повороту ліворуч в зоні дії знаку 4.2 ПДР України.

Крім того, відпоідно наданої позивачем відповіді Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради від 11.09.2019 року, за інформацію КП «Дніпродорсервіс» ДМР, встановлення дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» на ділянці вулично-дорожньої мережі міста по вул.Пастера в районі будинку №7, яке згідно оскаржуваної постанови зазначено, як місце вчинення правопорушення, не передбачено. Роботи з встановлення дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» по вул.Пастера КП «Дніпродорсервіс» не виконувались, станом на 12.09.2019 року дорожній знак відсутній.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не було надано до суду жодних доказів, в розумінні ст. ст. 73-76 КАС України, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме здійснення повороту ліворуч в зоні дії знаку 4.2. ПДР України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про достатність підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно доводів відповідача, що судом не встановлено доказів на спростування факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції зазначає, що тягар доказування у даній справі покладено саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень в силу ст. 77 КАС України, в тому числі й обставини вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального права та згідно норм процесуального законодавства, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для зміни або скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 243,ст. 286, ст. 308, ст. 311, ст. 316, ст. 321 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2019 в адміністративній справі №203/2691/19(2а/0203/82/2019) залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва