Справа № 240/17934/20
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112010201
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Лавренчук О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у переведенні на пенсію за нормами Закону України "Про державну службу";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести на пенсію державного службовця відповідно до положень Закону України "Про державну службу" №889-У1П з 11 лютого 2020 року.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою суду від 03.11.2020 витребувано у відповідача: матеріали пенсійної справи позивача, рішення за результатом розгляду заяви позивача від 11.02.2020 №22; копію заяви ОСОБА_1 від 28.09.2020 та копію рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.09.2020.
До суду 17.11.2020, на виконання вимог ухвали суду від 03.11.2020, надійшли копії документів.
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 18.11.2020. Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідач вказує, що дії управління щодо відмови в переході на інший вид пенсії є правомірними. Вказує, що з 01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889 (далі -Закон №889), ст. 90 якого визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Пунктом 10, 12 Прикінцевих положень Закону передбачено призначення пенсій відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ наступним особам: -державним службовцям, які на день надання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №372З-XII та актами Кабінету Міністрів України, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців; - державним службовцям, які на день надання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, ст. 25 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсій відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. З 01.05.2016 набув чинності Закон України Про державну службу від 10.12.2015 №889-УІІІ. Відповідно постанова Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 втратила чинність. Статтею 3 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №899 визначено коло осіб, на яких поширюється дія даного Закону. Працівники Державної фіскальної служби даною статтею не передбачені. Розглянувши документи станом на 01.05.2016 позивач не має 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723 та на день набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 №899 не займала посаду державної служби. Враховуючи вищезазначене, підстав для переходу на пенсію за віком немає, тому Управлінням прийнято рішення відмовити у переході на пенсію згідно Закону України „Про державну службу Просить відмовити у задоволенні позову.
Відповідь на відзив надійшла до суду 23.11.2020 в якому позивач зазначає, своєму відзиві відповідач з незрозумілих мотивів перераховує посади з 04.05.1993 по 01.09.2018, хоча до позову долучена копія трудової книжки де зазначено, що позивач звільнена із займаної посади 05.08.2020 і стаж роботи на державній службі складає 27 років 3 місяці та 1 день, що підтверджується довідкою, виданою Житомирською митницею ДФС від 17.08.2020 №34/В/06-70-04. Зазначає, що станом на 01.05.2016 стаж складає 22 роки 11 місяці 26 днів. Вказує, що Кабінет Міністрів України постановою від 05.06.2019 № 469 вніс зміни до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб. У ньому уточнено, що державні службовці, які на день набрання чинності Законом від 10.12.2015 №889 Про державну службу займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом №889, мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби. Ця постанова набрала чинності з 1 січня 2020 р. і поширюється також на осіб, які на день набрання чинності Законом №889 займали посади державної служби, але звільнилися до набрання чинності цією постановою. Частиною 1 статті 569 Митного кодексу України №4495-VI від 13.03.2012 встановлено, що працівники митних органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально- технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями. Також, відповідно до статті 588 Митного кодексу України №4495 від 13.03.2012, пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому, період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом
Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву, відзив та відповідь на нього, з`ясувавши обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Встановлено, що ОСОБА_1 з 13 липня 2019 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Житомирській області, є пенсіонером за віком, пенсія призначена відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
З матеріалів справи вбачається, що позивач 11 лютого 2020 року звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" (а.с.61 на звороті, а.с. 62).
Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 14 квітня 2020 року відмовлено в переході на пенсію згідно Закону України "Про державну службу".

Вказано: з 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №899. Відповідно постанова Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 втратила чинність. Статтею 3 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №899 визначено коло осіб, на яких поширюється від даного Закону. Працівники митного контролю. Державної фіскальної служби даною статтею не передбачені. Розглянувши документи ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 особа не має 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 та на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №899 не займала посаду державної служби.(а.с.60).

ОСОБА_1 28 вересня 2020 року звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" (а.с.80 на звороті, а.с. 81).

Позивач у позові зазначає, що станом на дату звернення (15.10.2020) до суду інформації щодо результатів розгляду заяви від 28.09.2020 не отримувала.

Відповідач надав до суду копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 в яких міститься Лист №0600-0305-8/62864 від 06.11.2020 «Повідомлення про відмову у переході на пенсію згідно Законом України "Про державну службу".

Отже, станом на дату звернення до суду, позивач не було обізнана про результат розгляду заяви, яку вона подала відповідачу у вересні 2020 року.

Разом з тим, суд відмічає, що Рішення від 28.09.2020 за своїм змістом є ідентичним, рішенню від 14.04.2020.

Вважаючи відмову у призначені пенсії згідно Законом України « Про державну службу» протиправною, а свої права та законі інтереси порушеними, позивач звернулись до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд зазначає, що 01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII), підпунктом 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про державну службу" крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Частиною першою статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон №3723-XII) передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Аналіз положень частини першої статті Закону №3723-XII дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом №889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058-IV.

Тобто, до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, розділом XI Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 569/350/17, від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а та від 10.07.2018 року у справі № 591/6970/16-а.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII регламентовано, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом №889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283 (далі - Порядок № 283), та додатку до нього (діяли до 01.05.2016).

Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 "Про порядок обчислення стажу державної служби", якою затверджений Порядок обчислення стажу державної служби, регламентовано, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Пунктом 1 Порядку № 283 регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба):

- на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців;

- на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів;

- на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком;

- на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання, […].

Порядком №283 (чинного до 01.05.2016) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Згідно частини 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Відповідно до частини 1 статті 569 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час роботи позивача в митних органах) працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.

Частиною 1 статті 588 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час роботи позивача в митних органах) пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Крім того, частиною сімнадцятою статті 37 Закону № 3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб органів доходів і зборів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", були передбачені і Митними кодексами України від 11.07.2002 та від 12.12.1991.

Зі змісту правових норм, які регулюють порядок призначення пенсії в системі загальнообов`язкового державного страхування, суд дійшов висновку, що відмовляючи особі у призначенні пенсії чи переведенні з одного виду пенсії на інший, територіальний орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, визначити розмір страхового та спеціального (пільгового) стажу особи, яка звернулась до призначення пенсії, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до стажу окремих періодів роботи та/або навчання.

У свою чергу, завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Суд зауважує, що в оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що підставою для відмови в призначенні пенсії позивачу є те, що станом на 01.05.2016 спеціальний стаж позивача склав менше 20 років.

Згідно інформації, яка міститься у трудовій книжці ОСОБА_1 :

- з 03.05.1993 по 17.08.1993 інспектор відділу митних платежів Житомирської митниці;

- з 08.08.1993 по 24.10.1993 інспектор відділу митних доходів та платежів Житомирської митниці;

- з 25.10.1993 по 01.08.1995 - начальник відділу технічних засобів митного контролю Житомирської митниці;

- з 02.08.1995 по 31.03.1997 начальник відділу автоматизованих систем обробки митної інформації Житомирської митниці;

-з 01.04.1997 по 30.06.2005 начальник відділу статистики, контролю та аналізу державної митної служби Житомирської митниці;

- з 01.07.2005 по 07.02.2012 начальник відділу інформаційної роботи та митної статистики Житомирської митниці;

- з 08.02.2012 по 31.05.2013 начальник відділу митних інформаційних технологій Житомирської митниці;

- з 01.06.2013 по 08.09.2013 начальник відділу технічних систем митного контролю та зв`язку адміністративно-господарського управління Житомирської митниці міндоходів;

- з 09.09.2013 по 01.11.2015 - начальник адміністративно-господарського управління Житомирської митниці міндоходів;

- з 02.11.2015 по 14.02.2016 головний державний інспектор відділу управління інфраструктури Житомирської митниці ДФС;

- з 15.02.2016 по 21.06.2016 помічник начальника митниці відділу організації документування і роботи з документами Житомирської митниці ДФС;

- з 22.06.2016 по 26.02.2017 - головний державний інспектор відділу організації документування і роботи з документами управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Житомирської митниці ДФС;

- з 27.02.2017 по 13.04.2017 начальник відділу матеріально-технічного забезпечення, технічних систем митного контролю та зв`язку управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Житомирської митниці міндоходів;

- з 14.04.2017 по 31.08.2018 начальник управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Житомирської митниці ДФС;

- з 01.09.2018 на посаді начальника відділу організації роботи Житомирської митниці ДФС.

Згідно довідки Житомирської митниці ДФС №34/В/06-70-04 від 17.08.2020, загальний стаж державної служби ОСОБА_1 станом на 05.08.2020 складає 27 років 03 місяців 01 день (а.с. 15).

Як вже зазначалося вище, спеціальним законом, що визначає статус посадових осіб митних органів в Україні, є Митний кодекс України від 13 березня 2012 року №4495-VІ, зі змінами.

Відповідно до ч. 1статті 569 Митного кодексу України, працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Згідно з ч. 1 статті 588 Митного кодексу України, пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», внесено до Митного кодексу України такі зміни:

II. Прикінцеві та перехідні положення.

1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

2. Установити, що спеціальні звання митної служби, встановлені Митним кодексом України, присвоюються посадовим особам митних органів, яким раніше було присвоєно спеціальні звання податкової та митної служби, за таким співвідношенням незалежно від займаних посад, зокрема: радник податкової та митної справи III рангу; радник митної служби III рангу.

Період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоювалися спеціальні та/або персональні звання) у митних органах та органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Матеріалами пенсійної справи підтверджується присвоєння позивачу спеціальних та персональних звань у митних органах, зокрема:

- 18.11.1993 присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби ІІ рангу»;

- 05.12.1995 - присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби І рангу»;

- 23.06.1997 - присвоєно персональне звання «Радник митної служби 3 рангу»;

- 03.07.2000 - присвоєно персональне звання «Радник митної служби 2 рангу»;

- 01.04.2004 - присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби 2 рангу»;

- 25.06.2005 - присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби 1 рангу»;

- 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи І рангу».

Отже, періоди роботи в органах державної митної служби зараховуються до стажу державної служби, адже в ці періоди були присвоєні персональні чи спеціальні звання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про помилковість висновків відповідача, викладених у рішенні від 14.04.2020 та від 28.09.2020 про відмову в переведенні позивача на пенсію згідно Закону України «Про державну службу», з підстав відсутності у позивача необхідного стажу державної служби.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення відповідача від 14.04.2020 та від 28.09.2020 про відмову в переведенні позивача на пенсію згідно Закону України «Про державну службу»

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Оскільки вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією відповідача, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), а саме: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період її роботи у Житомирській митниці з 03.05.1993 по 11.02.2020 та повторно розглянути заяву від 11.02.2020 про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням правової оцінки, наведеної судом в рішенні.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо судових витрат.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та сплатою судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 14 квітня 2020 року "Про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28 вересня 2020 року "Про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир,10003, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до стажу державної служби період роботи у Житомирській митниці з 04 травня 1993 року до 10.02.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир,10003, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 11 лютого 2020 року про призначення/перерахунок пенсії, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом в рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир,10003, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) документально підтверджені судові витрати у сумі 840 ( вісімсот сорок ) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук