Справа № 480/2734/20
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 р.Справа № 480/2734/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Соп`яненко О.В., м. Суми) від 26.06.2020 року по справі № 480/2734/20

за позовом ОСОБА_1

до Фонду державного майна України

про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 01.03.2020 по 30.04.2020 в розмірі 34767,97 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача з Фонду Державного майна України середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 16556,17 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 його поновлено на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області. На час звернення до суду з даним позовом позивач не поновлений на посаді. На підставі ст. 236 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період 01.03.2020 по 30.04.2020. Посадовий оклад заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України у 2020 році був підвищений з 9690 грн. до 10600 грн. Зазначає, що середній заробіток повинен обчислюватися виходячи з розміру посадового окладу, встановленого Схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15 та абз. 8 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 року по справі № 480/2734/20 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Розгляд справи просив проводити за його відсутності.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 у справі № 480/1793/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області. Визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 16.05.2019 № 152-р Про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області. Стягнуто з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18.05.2019 по 22.08.2019 в сумі 48432,00 грн.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 15135,00 грн. підлягало негайному виконанню (а.с. 6-14).

У березні та квітні 2020 року ОСОБА_1 на посаді поновлено не було. Тобто, рішення суду від 22.08.2019 у справі № 480/1793/19 Фондом Державного майна України не виконано, що також не заперечувалося відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Станом на момент звернення до суду першої інстанції рішення суду від 22.08.2019 у справі № 480/1793/19 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Фондом державного майна України не було виконане, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що резолютивну частину рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 у справі № 480/1793/19 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області з 18.05.2019 не можливо виконати у зв`язку з тим, що наказом Фонду державного майна України від 17.01.2019 № 40 утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях як юридичну особу публічного права, що розташоване у м. Полтава, реорганізувавши шляхом злиття Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області.

Діяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області, як юридичної особи, припинена. Номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи - 3003351, дата запису: 18.09.2019 р., тому, поновити ОСОБА_2 на посаді з якої її було звільнено неможливо, ні в новоутвореному регіональному відділенні, оскільки в штатному розписі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях посада першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області відсутня, ні на посаді державної служби у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Сумській області, яке припинено.

Отже, рішення щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області не виконано з поважних причин, які не залежать від волі Фонду.

Крім цього апелянт вказав, що відповідно до статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Система державних органів приватизації визначена статтею 6 Закону України «Про Фонд державного майна України», відповідно до якої Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Згідно з частиною другою статті 6 цього Закону регіональні відділення та представництва Фонду державного майна України є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Вказав, що посада заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області належала до переліку посад, зазначених у штатному розписі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області. Заробітну плату ОСОБА_1 отримував в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Сумській області, правонаступником якого на сьогодні є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях.

На підставі цього вказав, що апарат Фонду державного майна України не може нести фінансової відповідальності за іншу юридичну особу, з огляду на що Фонд є неналежним відповідачем за позовною заявою ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.03.2020 по 30.04.2020 в розмірі 34767,97грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік; якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 6 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 3 ст. 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Також, відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України встановлено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Обов`язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі не обумовлюється залежністю від причин, в тому числі їх поважності, внаслідок яких судове рішення виконано несвоєчасно.

Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки. Беззаперечним є і його обов`язок виплатити особі середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі (в разі наявності такої затримки).

З цих підстав, необґрунтованими є доводи апелянта про те, що рішення суду, яке набрало законної сили, не може виконане у зв`язку з ліквідацією (припиненням) органу, в якому працювала особа.

Так, судовим розглядом встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 у справі №480/1793/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області. Визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 16.05.2019 № 152-р Про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області. Стягнуто з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18.05.2019 по 22.08.2019 в сумі 48432,00 грн. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 15 135,00 грн. підлягало негайному виконанню (а.с. 6-14).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2020 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 у справі № 480/1793/19 залишено без змін.

Колегія суддів зазначає, що за змістом норм ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Таким чином, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі є саме невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі після проголошення судового рішення.

На момент вирішення справи як в суді першої інстанції наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі після проголошення судового рішення у справі № 480/1793/19 видано не було, а тому, у позивача виникло право на звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 роз`яснено (п. 19), що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. А оскільки рішення суду є обов`язковим до виконання, підприємство зобов`язане поновити працівника на посаді, яку він займав до звільнення, з усіма його попередніми правами та обов`язками.

Апелянт вказує, що діяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області, як юридичної особи, припинена, а тому рішення суду не в частині поновлення позивача на посаді не може бути виконане з поважних причин, оскільки у новоутвореній організації (Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях) в штатному розписі посада першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області відсутня.

Колегія суддів вважає, що вказана обставина не є підставою для звільнення особи від виконання рішення суду в частині поновлення незаконно звільненого працівника на роботі, оскільки, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Положеннями ч. 1 ст. 6 вказаного Закону визначено, що Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Таким чином, відповідач у цій справі - Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, а утворені ним регіональні відділення, хоча і мають статус юридичної особи, здійснюючи свої повноваження підпорядковуються саме цьому центральному органу.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в межах справи № 480/1793/19 судом було встановлено наступні обставини.

Рішення про реорганізацію та утворення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях прийнято 17.01.2019, а штатний розпис новоутвореної установи затверджений 26.02.2019 та введений в дію з 21.01.2019.

Тобто, станом на день введення в дію штатного розпису всі посади Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях були вакантними, у зв`язку з чим повинні були пропонуватись працівникам РФ ФДМУ по Сумській області та РВ ФДМУ по Полтавській області відповідно до їх кваліфікації.

В той же час, ОСОБА_1 під час попередження про наступне вивільнення 13.03.2019 пропонувалась лише посада завідувача сектору внутрішньої безпеки та запобігання корупції, хоча станом на цей день посади першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, заступника начальника регіонального відділення-начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Сумській області були вакантними, але запропоновані іншим особам.

З матеріалів справи № 480/1793/19 судом також встановлено, що на посаду першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях згідно з Наказом № 69-р від 19.03.2019 був призначений ОСОБА_3 , на посаду заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, згідно з Наказом № 64-р від 19.03.2019 був призначений ОСОБА_4 , на посаду заступника начальника регіонального відділення-начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Сумській області, згідно з Наказом № 70-р від 19.03.2019 був призначений ОСОБА_5 .

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 відповідно до своєї кваліфікації не міг обіймати вказані посади, так само, як і доказів того, що позивач має меншу кваліфікацію і продуктивність праці, порівняно з особами, які призначені на ці посади.

З наведеного слідує, що у відповідача по справі № 480/1793/20 є можливість виконати рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника регіонального відділення у новоутвореному органі.

Посилання апелянта на те, що він є неналежним відповідач у цій справі колегією суддів відхиляються з огляду на те, що позивача було звільнено з посади заступника начальника Регіонального відділення ФДМУ по Сумській області саме наказом Фонду державного майна України від 16.05.2019 № 152-р "Про звільнення ОСОБА_1 ", який за результатами розгляду справи № 480/1793/19 був скасований і рішенням суду у цій справі було зобов`язано саме Фонд державного майна України вчинити дії (видати розпорядження, наказ, тощо) щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області.

Таким чином саме Фонд державного майна України в спірних правовідносинах є особою, яка несе відповідальність, зокрема, за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Враховуючи те, що відповідачем в доводах апеляційної скарги не наведено заперечень стосовно розміру суми, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.03.2020 по 30.04.2020, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі у сумі 34767,97 грн.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду державного майна України залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 року по справі № 480/2734/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 11.12.2020 року