Справа № 240/198/20
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 240/198/20

адміністративне провадження № К/9901/33305/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Жука А.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі №240/198/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:

визнати протиправними та скасувати накази начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області «Про преміювання поліцейських та цивільного персоналу»:

від 26.06.2017 №780 в частині зменшення розміру премії за червень 2017 року на 20 відсотків на час звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність;

від 26.07.2018 №960 в частині зменшення розміру премії за липень 2018 року на 101,6 відсотки на час звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність;

від 28.08.2018 №1111 в частині зменшення розміру премії за серпень 2018 року на 105,6 відсотки на час звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність;

від 25.09.2018 №1250 в частині зменшення розміру премії за вересень 2018 року на 105,6 відсотки, на час звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність;

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити премію в розмірі, яку позивач отримував на день хвороби, а саме: за червень 2017 року у розмірі 66 відсотків, за липень у розмірі 101,6 відсотки, за серпень 2018 року у розмірі 106,6 відсотки та за вересень 2018 року у розмірі 106,6 відсотки, а також одноразову грошову допомогу при звільненні, з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премії у розмірі 106,6 відсотки, установлених на день звільнення відповідно до абзацу першого пункту 3 розділу III, пункту 23 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій зазначили, що нормами чинного законодавства та Положеннями про преміювання поліцейських не визначено фіксований розмір премії, який має встановлюватися щомісяця.

Розмір премії поліцейських відповідно до Положення про преміювання встановлюється за рішенням начальника ГУ НП в Житомирській області відповідно до результатів служби за місяць шляхом видання відповідного наказу, а також на підставі списків затверджених заступниками начальника управління по службових напрямках та погоджених начальниками відділів апарату ГУ НП.

Таким чином, встановлення премій є правом керівника, а не його обов`язком, при цьому встановлення цих премій можливе лише при наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду від 4 липня 2018 року у справі №805/1182/17-а та від 28 жовтня 2020 року у справі №818/819/17.

У поданій касаційній скарзі позивач з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

8 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги позивач працював на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Баранівського відділення Новоград-Волинського відділу поліції ГУНП в Житомирській області.

Отже, він не є особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище в розумінні Закону № 1700-VII.

Як вбачається з рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року зазначену справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак ухвалені у цій справі рішення касаційному оскарженню не підлягають.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Отже, зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у розглядуваному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі №240/198/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіМ.В. Білак О.А. Губська А.В. Жук