Справа № 200/9215/20-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 р. Справа№200/9215/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про:

- визнання протиправними дій щодо незабезпечення спецавтотранспортом та невідшкодування за 2019-2020 роки 10% вартості автотранспорту;

- визнання протиправними дій щодо невиплати з квітня 2020 року страхових виплат за спеціальний медичний догляд у розмірі 4723,00 гривень та постійний сторонній догляд у розмірі 2361,50 гривень;

- зобов`язання забезпечити спецавтотранспортом з врахуванням потреб у водії, особі, яка здійснює постійний догляд та спеціальними засобами допомоги (крісло-стілець, кімната коляска) та відшкодувати за 2019-2020 роки 10% вартості своєчасно неотриманого автотранспорту;

- зобов`язання виплатити з квітня 2020 року страхові виплати за спеціальний медичний догляд у розмірі 4723,00 гривень та постійний сторонній догляд у розмірі 2361,50 гривень.

Заявлені вимоги обґрунтовуються тим, що згідно з випискою з акту огляду міжрайонної психіатричної МСЕК м. Маріуполя від 26.06.2020 року серії 10ААА № 028710 є інвалідом першої «Б» групи трудового каліцтва безстроково, ступінь втрати професійної працездатності 90%, потребі у додаткових видах допомоги: постійний сторонній догляд, медикаментозне лікування за наслідками виробничої травми 05.11.1985 року, МРТ головного мозку за необхідністю, кімнатна коляска, спеціальний медичний догляд, крісло-стілець, сидіння для ванни, східці для ванни, що також підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 120 від 16.06.2020.

Позивач отримує пенсію за віком.

Постійний догляд за психіатричною хворою ОСОБА_1 з 03.03.2004 здійснює ОСОБА_2 , що підтверджується актом обстеження фактичних обставин здійснення догляду № 1 від 15.05.2009, складеним управлінням ПФУ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя.

Зазначає, що має право на забезпечення спецавтотранспортом відповідно до Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999, тому з 24.10.2019 за № 135 перебуває на обліку для забезпечення автотранспортом.

Зазначає, що у зв`язку з неотриманням спецавтотранспорту 10.01.2020 позивач звернулася до Фонду щодо отримання компенсації за транспортне обслуговування. Крім того, позивач з квітня 2020 року не отримує страхові виплати за спеціальний медичний догляд у розмірі 4723,00 гривень щомісячно та на постійний сторонній догляд у розмірі 2361,50 гривень щомісячно, тому у серпні звернулася до Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Відповідач листом від 09.09.2020 повідомив про призупинення фінансування витрат на спеціальний медичний догляд та на постійний сторонній догляд згідно з Законом України від 19.04.2020 № 553 «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» на час дії карантину. При цьому вказаний закон діяв з 11.03.2020 до 03.04.2020 та був продовжений на 21 добу до 24.04.2020. законодавець не продовжував дію цього закону з 25.04.2020 до теперішнього часу.

Вважає, що діями, щодо невжиття заходів стосовно забезпечення позивача спецавтотранспортом та виплати компенсації за неотримання автотранспорту, а також зупиненням виплати ОСОБА_1 страхових виплат на спеціальний медичний догляд та на постійний сторонній догляд відповідач порушує конституційні права позивача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 03 листопада 2020 року.

03 листопада 2020 року розгляд справи відкладено на 08 грудня 2020 року.

У зв`язку з тим, що суддя Голубова Л.Б. приймала участь у підготовці суддів окружних адміністративних судів для підтримання кваліфікації в режимі онлайн з 07 по 11 грудня 2020 року розгляд справи відкладено на 14 грудня 2020 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Представником позивача в позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи без участі (а.с. 4 зв.бік).

Відповідачем надано письмовий відзив від 26.10.2020 року (а.с. 36-43) в якому зазначає, що позивачу Маріупольським міським відділенням призначено виплати за наступними видами догляду: за спеціальний медичний догляд у розмірі 4723,00 гривень, а з 01.09.2020 - 5000,00 гривень щомісячно та на постійний сторонній догляд у розмірі 2361,50 гривень щомісячно, а з 01.09.2020 - 2500,00 гривень.

На час перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у КНП «Психіатрична лікарня м. Маріуполя» витрати на спеціальний медичний догляд позивачу не виплачувалися на підставі п. 3.4 Положення про організацію, забезпечення та фінансування необхідних видів догляду за потерпілими внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2011 № 41.

Наголошує, що позивачу призупинено страхові виплати на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України від 19.04.2020 № 553 «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік».

Щодо забезпечення позивача автотранспортом зазначає, що довідкою МСЕК від 05.08.2019 № 23 серії 12 ААА № 013184 передбачено, що інвалід ОСОБА_1 не придатна до керування транспортним засобом, тому позивача взято на облік для забезпечення спецавтомобілем з 24.10.2019 за № 135 з наданням права керування автомобілем члену сім`ї особи з інвалідністю ОСОБА_3 , яка зареєстрована за місцем проживання позивача.

10.01.2020 позивачем подана заява про призначення компенсації на транспортне обслуговування, тому розпорядженням управління від 27.02.2020 позивачу призначено виплату у розмірі 475,15 гривень рівними частинами двічі на рік відповідно до п. 5 Порядку № 228, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228.

Першу частину компенсації в розмірі 231,58 гривень позивачу виплачено в лютому 2020 року, а друга частина компенсації в розмірі 243,57 гривень нарахована у серпні 2020 року, але на період обмежень, встановлених Законом України від 19.04.2020 № 553 виплату призупинено до закінчення карантину.

Наголошує про безпідставність вимог про відшкодування за 2019-2020 роки 10% вартості своєчасно не отриманого автотранспорту з посиланням на п. 16 абз. 10 Порядку № 999, оскільки ця норма застосовується для визначення розрахункової вартості автомобіля для викупу автомобіля членом сім`ї померлої особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час смерті та строк експлуатації такого автомобіля менше ніж 10 років.

З зазначених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем надано відповідь на відзив (а.с. 78-82), в якій зазначає, що в Україні не введено воєнного чи надзвичайного стану, тому відсутні підстави для обмеження соціальних гарантій та зниження життєвого рівню громадян.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 5). Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5 зв.бік).

Позивач має право на пенсію за віком, про що свідчить пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 20.07.2016 року (а.с. 6).

Згідно з довідкою з акту огляду міжрайонної психіатричної МСЕК м. Маріуполя від 26.06.2020 серії 10 ААА № 028710 є інвалідом першої «Б» групи трудового каліцтва безстроково, ступінь втрати професійної працездатності 90%, має потреби у додаткових видах допомоги: постійний сторонній догляд, медикаментозне лікування за наслідками виробничої травми 05.11.1985 року, МРТ головного мозку за необхідністю, кімнатна коляска, спеціальний медичний догляд, крісло-стілець, сидіння для ванни, східці для ванни, що також підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 120 від 16.06.2020 (а.с. 7-13).

Постійний догляд за психіатричною хворою ОСОБА_1 з 03.03.2004 здійснює ОСОБА_2 , що підтверджується актом обстеження фактичних обставин здійснення догляду № 1 від 15.05.2009, складеним управлінням ПФУ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя (а.с. 16).

Сторонами не спростовується, що позивач звернулася до відповідача із заявою про взяття її на облік для забезпечення спецавтотранспортом.

Довідкою МСЕК від 05.08.2019 № 23 серії 12 ААА № 013184 встановлено, що інвалід ОСОБА_1 не придатна до керування транспортним засобом (а.с. 14), тому позивача взято на облік для забезпечення спецавтотранспортом з 24.10.2019 за № 135, про що зазначено в листі відповідача від 21.11.2019 на її звернення (а.с. 17).

Позивачу Маріупольським міським відділенням призначено виплати за наступними видами догляду: за спеціальний медичний догляд у розмірі 4723,00 гривень з 01.01.2020 року, а з 01.09.2020 року - 5000,00 гривень щомісячно та на постійний сторонній догляд у розмірі 2361,50 гривень щомісячно з 01.01.2020 року, а з 01.09.2020 - 2500,00 гривень, про що свідчать відповідні постанови від 03.09.2020, від 08.01.2019 (а.с. 60-61), витрати по яких зупинені на час карантину постановами відповідача відповідно до Закону України від 19.04.2020 № 553.

Крім того, постановами відповідача від 24.02.2020 та 25.08.2020 призначено фінансування компенсації витрат на транспортне обслуговування (а.с 56-57). При цьому, як зазначає відповідач, першу частину компенсації в розмірі 231,58 гривень позивачу виплачено в лютому 2020 року, а друга частина компенсації в розмірі 243,57 гривень нарахована у серпні 2020 року, але на період обмежень, встановлених Законом України від 19.04.2020 № 553 виплату призупинено до закінчення карантину.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV).

Частиною 3 статті 42 Закону № 1105-XIV встановлено, що Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого.

Якщо внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання потерпілий тимчасово втратив працездатність, Фонд фінансує всі витрати на його лікування.

Як зазначено вище, судом встановлено, що позивачу призначено виплати pа наступними видами догляду: за спеціальний медичний догляд та на постійний сторонній догляд, про що свідчать відповідні постанови відповідача від 03.09.2020 року № 0533/1123/1123/148, від 08.01.2020 року № 0533/1123/1123/135 (а.с. 60-61), виплати по яких зупинені на час карантину постановами відповідача відповідно до Закону України від 19.04.2020 № 553.

Крім того, постановами відповідача від 24.02.2020 року № 0533/1123/1123/136 та від 25.08.2020 року № 0533/1123/1123/147 (а.с. 56-57) призначено фінансування компенсації витрат на транспортне обслуговування однак, як зазначає відповідач, першу частину компенсації в розмірі 231,58 гривень позивачу виплачено в лютому 2020 року, а друга частина компенсації в розмірі 243,57 гривень нарахована у серпні 2020 року, але на період обмежень, встановлених Законом України від 19.04.2020 № 553 виплату також призупинено до закінчення карантину.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо невиплати щомісячних страхових виплат позивачу, суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог статті 46 Закону № 1105-XIV, страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Як зазначає відповідач, виплата страхових виплат позивачу припинена у зв`язку з введенням карантину на підставі Закону України від 19.04.2020 № 553 «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік».

Пунктом 5 Прикінцевих положень вказаного Закону № 553 встановлено, що на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: Фонд соціального страхування України та Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття здійснюють поточні видатки на утримання виконавчих дирекцій фондів, установ державної служби зайнятості, видатки за фактично надані послуги, пов`язані з функціонуванням інформаційно-аналітичних систем Фонду соціального страхування України і державної служби зайнятості, та такі страхові виплати:

- допомога по тимчасовій непрацездатності;

- допомога по вагітності і пологах;

- страхові виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності - потерпілим від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, особам, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого, та інші витрати на відшкодування шкоди, а також витрати на доставку і переказ сум, що виплачуються потерпілим і особам, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого;

- страхові виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

- страхові витрати на медичну та соціальну допомогу потерпілим від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання (крім витрат на забезпечення автомобілями);

- допомога по безробіттю (включаючи допомогу по частковому безробіттю);

- одноразова виплата допомоги по безробіттю для організації безробітним підприємницької діяльності;

- допомога на поховання;

- надання соціальних послуг та здійснення заходів сприяння зайнятості, передбачених законодавством про зайнятість населення та загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття;

- страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

- оплата лікування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм.

Відтак, відповідач має сплачувати позивачу страхові витрати на медичну та соціальну допомогу потерпілим від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання (крім витрат на забезпечення автомобілями) а саме: страхові виплати за спеціальний медичний догляд та постійний сторонній догляд .

Крім того, статтею 46 Закону № 1105-XIV такої підстави для припинення страхових виплат, як введення карантину - вказаним Законом не передбачено.

Відповідачем не надано жодного, встановленого законом доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві страхових виплат.

Положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення.

Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до положень Конституції України, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина 2 статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною 2 статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Суд зазначає, що ані воєнний, ані надзвичайний стан в Україні в дійсний час не запроваджено, тому введення карантину не може бути підставою для припинення призначених позивачу страхових виплат.

При цьому, відповідно до п. 3.4 Положення про організацію, забезпечення та фінансування необхідних видів догляду за потерпілими внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2011 № 41 не відшкодовуються потерпілому витрати на спеціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд та побутове обслуговування, призначені за рішенням МСЕК, на період надання стаціонарної медичної допомоги у закладах охорони здоров`я, медичної реабілітації у закладах охорони здоров`я, санаторно-курортних, реабілітаційних закладах (відділеннях), якщо надання цих послуг передбачено умовами договору з цими закладами.

Позивачем не додано до позову відомостей про перебування в стаціонарі на лікуванні, проте, відповідачем надано довідку КНП «Психіатрична лікарня м. Маріуполь» про стаціонарне лікування позивача з 21.04.2020 року по 25.05.2020 року від 25.05.2020 № 02-22/400-20 (а.с. 65), тому на час перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у КНП «Психіатрична лікарня м. Маріуполь» витрати на спеціальний медичний догляд позивачу відповідачем не виплачувалися.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати з квітня 2020 року страхових виплат за спеціальний медичний догляд та постійний сторонній догляд та зобов`язання відповідача виплатити з квітня 2020 року страхові виплати за спеціальний медичний догляд та постійний сторонній догляд підлягають задоволенню за виключенням періоду перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 21.04.2020 року по 25.05.2020 року та з урахуванням п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Стосовно вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо незабезпечення спецавтотранспортом та невідшкодування за 2019-2020 роки 10% вартості автотранспорту та зобов`язання відповідача забезпечити спецавтотранспортом з врахуванням потреб у водії, особі, яка здійснює постійний догляд та спеціальними засобами допомоги (крісло-стілець, кімната коляска) та відшкодувати за 2019-2020 роки 10% вартості своєчасно неотриманного автотранспорту суд зазначає наступне.

Облік інвалідів для забезпечення автомобілями здійснюється відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999 (далі - Порядок № 999).

Відповідно до абз. 3 п. 1 Порядку № 999 забезпечення автомобілями осіб з інвалідністю за місцем реєстрації здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення обласних і Київської міської держадміністрацій (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) або управліннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - управління виконавчої дирекції Фонду).

Згідно з п. 3 Порядку № 999 підставою для забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями є заява, документи, зазначені у пункті 34 цього Порядку, та висновок обласної, центральної міської у м.м. Києві та Севастополі, республіканської в Автономній Республіці Крим медико-соціальної експертної комісії (далі - відповідно облМСЕК, ЦМСЕК, КрМСЕК) про наявність в особи з інвалідністю медичних показань для забезпечення автомобілем і наявність або відсутність протипоказань до керування ним залежно від умов забезпечення автомобілем, зазначених у пунктах 29-31 цього Порядку.

Незалежно від медичних показань мають право на забезпечення автомобілями:

- особи з інвалідністю I та II групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї (категорія 1);

- особи з інвалідністю внаслідок війни I групи по зору або без обох рук;

- особи з інвалідністю з куксами обох ніг і рук.

Крім того, особа з інвалідністю або член її сім`ї, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю і якому передається право користування автомобілем, законний представник недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, інша особа, якій передається право користування автомобілем (для осіб з інвалідністю внаслідок війни та осіб з інвалідністю I групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї (категорія 1), та осіб з інвалідністю унаслідок трудового каліцтва) та яка зареєстрована в одному населеному пункті з особою з інвалідністю, подає копію посвідчення водія на право керування автомобілем відповідної категорії.

Перелік медичних показань для забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями затверджується МОЗ.

Відповідно до п. 5 Порядку № 999 на облік беруться і забезпечуються автомобілями особи з інвалідністю, які:

- не мають в особистому користуванні автомобільного транспортного засобу, зазначеного в абзаці четвертому статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» (крім причепів, напівпричепів), у тому числі придбаного за власні кошти або отриманого через структурний підрозділ з питань соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду, що перебував в експлуатації менш як 10 років (крім випадків, передбачених пунктом 8 цього Порядку);

- протягом семи років перед взяттям на облік і за час перебування на обліку не отримували автомобіль як благодійну допомогу або протягом цього часу не реєстрували придбаний автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж п`ять років.

Для взяття на облік для забезпечення автомобілем відповідні структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах у разі утворення (крім м. Києва) рад (далі - органи соціального захисту населення) або управління виконавчої дирекції Фонду отримують інформацію з Єдиного державного реєстру МВС (далі - Реєстр) стосовно транспортних засобів, зареєстрованих на ім`я особи з інвалідністю, законного представника недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю протягом останніх семи років перед взяттям на облік і за обліковий період.

У разі коли за час перебування на обліку в особи з інвалідністю змінилася група інвалідності, їй необхідно повторно пройти огляд облМСЕК (ЦМСЕК, КрМСЕК) для підтвердження наявності медичних показань для забезпечення автомобілем на дату встановлення зазначених змін.

Якщо протягом часу перебування на обліку особа з інвалідністю втратила підстави, зазначені у цьому пункті, вона знімається з обліку.

Не береться на облік особа з інвалідністю, яка має відповідні медичні показання для забезпечення автомобілем з ручним керуванням та протипоказання до керування автомобілем, у разі відсутності члена сім`ї, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю і якому особа з інвалідністю могла би передати право користування автомобілем.

Згідно з п. 29 Порядку № 999 безоплатно автомобілями забезпечуються:

1) із звичайним керуванням:

- за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем та протипоказань до керування ним - особи з інвалідністю внаслідок війни, крім осіб, зазначених в абзаці другому підпункту 3 пункту 30 цього Порядку;

- за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем та протипоказань до керування ним або незалежно від наявності медичних показань для забезпечення автомобілем та за відсутності протипоказань до керування ним чи за наявності медичних протипоказань до керуванням ним - особи з інвалідністю I групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї (категорія 1);

2) з ручним керуванням:

- за наявності медичних показань для забезпечення таким автомобілем і відсутності протипоказань до керування ним:

а) особи з інвалідністю внаслідок війни;

б) особи з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин з числа колишніх малолітніх (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язнів концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання;

в) особи з числа реабілітованих жертв політичних репресій, які є особами з інвалідністю внаслідок репресій згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії;

г) особи з інвалідністю з ампутацією обох ніг, які мають протипоказання до протезування на підставі спільного висновку облМСЕК (ЦМСЕК, КрМСЕК) і відповідного підприємства протезної промисловості;

д) особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва;

- за наявності медичних показань для забезпечення таким автомобілем та відсутності протипоказань до керування ним - особи з інвалідністю I групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї (категорія 1);

- за наявності медичних показань для забезпечення таким автомобілем та за відсутності протипоказань до керування ним - особи з інвалідністю II групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї (категорія 1);

3) сім`ї з двома і більше особами з інвалідністю, які забезпечуються автомобілями згідно з пунктом 9 цього Порядку, за умови, що один з них має право на безоплатне забезпечення автомобілем.

Відповідно до п. 34 Порядку № 999 особа з інвалідністю, законний представник недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю (крім осіб з інвалідністю унаслідок трудового каліцтва) береться на облік на підставі заяви, форма якої затверджується Мінсоцполітики.

Заяви з необхідними документами приймаються від осіб з інвалідністю, законних представників недієздатних осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю органами соціального захисту населення за місцем реєстрації. З 1 січня 2021 р. заяви з необхідними документами приймаються від осіб з інвалідністю, законних представників недієздатних осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю органами соціального захисту населення районних держадміністрацій за місцем реєстрації лише у разі надіслання їх поштою або в електронній формі (через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики, інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування або Єдиний державний веб-портал електронних послуг).

Заяви з необхідними документами також приймаються уповноваженими посадовими особами виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідної територіальної громади (далі - посадові особи виконавчого органу) та посадовими особами центру надання адміністративних послуг, які передають їх протягом трьох робочих днів з дати їх надходження відповідному органу соціального захисту населення за місцем реєстрації.

Згідно з п. 36 Порядку № 999 взяття на облік особи з інвалідністю (крім особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва) здійснюється структурним підрозділом з питань соціального захисту населення, а особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - управлінням виконавчої дирекції Фонду у розрізі наявних черг осіб з інвалідністю (відповідно до пунктів 25-28 цього Порядку) з дати огляду облМСЕК (ЦМСЕК, КрМСЕК), яка видала особі з інвалідністю висновок про наявність медичних показань для забезпечення автомобілем у разі, коли такий висновок видано не раніше ніж дата реєстрації заяви.

Особи з інвалідністю, які мають право на забезпечення автомобілями незалежно від наявності медичних показань, беруться на облік з дати подання заяви разом з документами, зазначеними у пункті 34 цього Порядку.

В листі відповідача від 21.11.2019 року № 01-09/18-2007 зазначено, що відповідно до пунктів 3, 5, 34 Порядку № 999 ОСОБА_1 взято на облік для забезпечення спецавтомобілем з 24.10.2019 року за № 135 (а.с. 17), тобто, у розрізі наявних черг осіб з інвалідністю, тому позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо незабезпечення спецавтотранспортом та зобов`язання відповідача забезпечити спецавтотранспортом з врахуванням потреб у водії, особі, яка здійснює постійний догляд та спеціальними засобами допомоги (крісло-стілець, кімната коляска) поза встановленою чергою є безпідставними.

Стосовно вимог про визнання протиправними дій щодо невідшкодування за 2019-2020 роки 10% вартості автотранспорту та зобов`язання відшкодувати за 2019-2020 роки 10% вартості своєчасно неотриманого автотранспорту суд зазначає, що вони є похідними від вимог про визнання протиправними дій щодо незабезпечення спецавтотранспортом та зобов`язання відповідача забезпечити спецавтотранспортом.

Разом з тим, абзацом 10 пункту 16 Порядку № 999, на який позивач посилається як на підставу вимог в частині вимог відшкодувати за 2019-2020 роки 10% вартості своєчасно неотриманого автотранспорту передбачено випадки коли особі з інвалідністю, законному представнику недієздатної особи з інвалідністю чи дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, за її (його) бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації. Після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену її сім`ї (за бажанням такого члена сім`ї), який на час смерті особи з інвалідністю були зареєстровані за місцем реєстрації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю.

Оскільки позивачеві чи члену її сім`ї автомобіль безоплатно не передавався у власність, то посилання на вказану норму є безпідставним, тому у задоволенні цих вимог також слід відмовити.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позивачем вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до п. 9 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як інвалід І групи. Докази понесення позивачем інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 року № 1105-XIV, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84122, Доненька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 з квітня 2020 року страхових виплат за спеціальний медичний догляд та постійний сторонній догляд за виключенням періоду перебування на стаціонарному лікуванні з 21.04.2020 року по 25.05.2020 року.

Зобов`язати управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 з квітня 2020 року страхові виплати за спеціальний медичний догляд та постійний сторонній догляд за виключенням періоду перебування на стаціонарному лікуванні з 21.04.2020 року по 25.05.2020.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 14 грудня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова