Справа № 640/21366/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

11 грудня 2020 року м. Київ№ 640/21366/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шулежко В.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АЛІСО» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «АЛІСО» (далі - позивач) з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 1), Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду скарг Державної фіскальної служби України № 15301/42559087/2 від 15.03.2019;

визнати протиправним та скасувати рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному державному реєстрі податкових накладних № 1093452/42559087 від 04.03.2019;

зобов`язати Державну фіскальну службу України/Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 11.02.2019 року подану товариством з обмеженою відповідальністю «АЛІСО».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2019 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2020 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління ДПС у м. Києві.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у частині шостій статті 161 КАС України, у зв`язку з чим ухвалою суду від 07.09.2020 позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали суду від 07.09.2020, представником позивача подано заяву про поновлення строку на подачу позовної заяви.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши наявні докази у справі, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогою визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному державному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації № 1093452/42559087 від 04.03.2019.

Вказане рішення було оскаржене позивачем в адміністративному порядку, у результаті чого Комісією з питань розгляду скарг Державної фіскальної служби України прийнято рішення № 15301/42559087/2 від 15.03.2019, яким залишено скаргу без задоволення, а рішення комісії № 1093452/42559087 від 04.03.2019 - без змін.

Як вбачається з позовної заяви, позивач стверджує, що ним через електронний кабінет 15.03.2019 отримано рішення Комісії з питань розгляду скарг Державної фіскальної служби України від 15.03.2019 № 15301/42559087/2.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено скорочений строк звернення до суду.

Так, відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Дослідження змісту викладених норм вказує на те, що строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки. При цьому є різні правові режими щодо оскарження рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань та інших рішень контролюючих органів, що не пов`язані з їх нарахуванням, саме в частині різної тривалості скорочених строків оскарження при попередньому використанні досудового порядку вирішення спору.

Так, при ухваленні постанови Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 11.10.2019 у справі №640/20468/18 судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів сформульовано правовий висновок щодо застосування норм Податкового кодексу України та статті 122 КАС України стосовно строків оскарження рішень контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України), відповідно до якого такі рішення оскаржуються в судовому порядку в такі строки:

а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;

б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 зазначено, що суди при вирішенні спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Отже, в разі використання позивачем досудового порядку вирішення спору адміністративним процесуальним законодавством регламентовано спеціальний строк оскарження до суду рішення суб`єкта владних повноважень, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Скориставшись процедурою досудового вирішення спору та отримавши 15.03.2019 рішення комісії з питань розгляду скарг Державної фіскальної служби України, позивач мав звернутися до суду з даним адміністративним позовом щодо оскарження рішення комісії регіонального рівня від 04.03.2019 № 1093452/42559087 та рішення комісії з питань розгляду скарг від 15.03.2019 № 15301/42559087/2 протягом трьох місяців з дня отримання рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, тобто - до 15.06.2019.

У своїй заяві про поновлення строку звернення до суду представник позивача зазначив, що станом на дату прийняття відповідачами оскаржуваних рішень директор товариства з обмеженою відповідальністю «АЛІСО» ОСОБА_1 перебував у відрядженні за межами території України у господарських та виробничих питаннях, що підтверджується копіями наказів від 28.02.2019 №3-КА (про відрядження директора на період з 01.03.2019 по 30.06.2019), від 30.06.2019 №4-КА (про відрядження директора на період з 01.07.2019 по 10.11.2019).

Також, представник позивача зауважив, що у позивача, окрім керівника, відсутні інші працівники, які могли б оскаржити рішення контролюючих органів в строки, встановлені КАС України. Однак, зазначив, що лише наприкінці вересня 2019 року між директором підприємства та Адвокатським бюро «Юридичний офіс Олега Живиці «Лігал Сіті» в режимі онлайн було укладено договір про надання правової допомоги від 25.09.2019 та в період до 04.11.2019 позивачем надано відповідні документи для підготовки позовної заяви та подачі їх до суду.

В той час, представником позивача до заяви, окрім копій наказів про відрядження директора, не надано жодних доказів в підтвердження перебування директора товариства з обмеженою відповідальністю «АЛІСО» за межами території України, зокрема, проїзних документів, інших документів, що пов`язані з перебуванням директора у відрядженні у господарських та виробничих питаннях.

Крім того, посилаючись на оформлення документів щодо надання правової допомоги між позивачем та Адвокатським бюро «Юридичний офіс Олега Живиці «Лігал Сіті» в режимі онлайн, представник позивача не пояснив яким чином ці документи були підписані та скріплені печаткою підприємства в той час, коли директор підприємства, який, як стверджує представник позивача, є єдиною особою на підприємстві, яка уповноважена на підписання таких документів, та в той час перебував у відрядженні за межами території України відповідно до наказу від 30.06.2019 №4-КА.

Будь-яких інших належних і допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано, у тому числі щодо оформлення документів про надання правової допомоги, починаючи з березня 2019 року.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом позивач звернувся до суду 04.11.2019, тобто з очевидним пропуском відповідного строку на звернення до суду.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними і допустимими доказами.

Враховуючи викладене, з огляду на зазначені положення Кодексу адміністративного судочинства України та висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 11.10.2019 у справі №640/20468/18, суд вважає, що позивач звернувся до суду з порушенням тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною четвертою статті 122 КАС України, при цьому не навів обставин, які об`єктивно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волі позивача.

Суд звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Відповідно до статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Враховуючи викладене, позивачем не надано належних доказів та не наведено обґрунтованих обставин, які підтверджували б поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись положеннями статей 122, 123, 240, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АЛІСО» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

2. Копію даної ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Шулежко