Справа № 440/6029/20
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 р.Справа № 440/6029/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі :

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 року (ухвалене суддею Кукоба О.О.) по справі № 440/6029/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В., в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову від 18.09.2020 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 62851084.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 р. позов задоволено, а саме, визнано протиправними та скасовано постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. від 19.08.2020 р. про відкриття виконавчого провадження № 62851084 та постанову від 18.09.2020 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, прийняту у виконавчому провадженні № 62851084.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, приватний виконавець Клименко Р.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України "Про виконавче провадження", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки виконавче провадження № 62851084 відкрито на підставі даних, зазначених стягувачем, який має право вибору місця відкриття виконавчого провадження, а приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження не зобов`язаний проводити перевірку відомостей, наведених стягувачем у заяві, зокрема, щодо місця проживання боржника.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Згідно із ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. від 18.08.2020 р. відкрито виконавче провадження № 62851084 з виконання виконавчого напису № 12553 приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 (боржник) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» (стягувач) коштів у розмірі 20176,04 грн., у вказаній постанові зазначена адреса боржника: АДРЕСА_1 .

Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. від 19.08.2020 р. у виконавчому провадженні № 62851084 з боржника стягнуто основну винагороду визначено загальний розмір мінімальних витрат виконавчого провадження

Вказані постанови направлені позивачці, на адресу: АДРЕСА_1 та на адресу: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями супровідних листів приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В.

Також судовим розглядом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. постановою від 18.09.2020 р. у виконавчому провадженні № 62851084 прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якими звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , які вона отримує від Приватного підприємства "Полтавський ливарно-механічний завод".

Доказів направлення та отримання позивачкою вказаної постанови матеріали справи не містять.

Не погоджуюсь з постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. від 18.09.2020 р. про відкриття виконавчого провадження № 62851084, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані постанови протиправні та підлягають скасуванню, оскільки виконавче провадження відкрито приватним виконавцем з порушенням правил територіальної підвідомчості, за відсутності доказів проживання боржника або знаходження його майна у м. Києві, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивачки є скасування постанов приватного виконавця Клименка Р.В. від 19.08.2020 р. про відкриття виконавчого провадження №62851084 та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.09.2020 р.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ (в подальшому- Закон № 1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частинами 1, 2 статті 5 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIIІ, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону № 1404-VIII встановлено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту (частина 4 статті 48 Закону № 1404-VIII).

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02.06.2016 р. № 1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (в подальшому - Закон №1403-VIII).

Статтею 1 Закону № 1403-VIII встановлено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України Про виконавче провадження випадках - на приватних виконавців.

Згідно із п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1403-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону № 1403-VIII, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону № 1403-VIII, виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України Про виконавче провадження знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу, а місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 р. у справі № 804/6996/17, від 30.04.2020 р. у справі № 580/3311/19.

Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, зокрема, паспорт громадянина України.

Згідно із копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 місце проживання та прописка позивачки вказана за адресою: АДРЕСА_3 з 08.06.1999 р., інформація про зміну позивачем реєстрації місця проживання - відсутня.

Крім того, довідкою Кошманівської сільської ради Машівського району Полтавської області № 795 від 16.10.2020 р. підтверджено місце реєстрації позивачки за вказаною адресою.

В матеріалах справи, відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що під час здійснення виконавчого провадження, відповідачем вчинялися дії, щодо з`ясування місця проживання, перебування позивачки та наявності в нього майна в м. Києві.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження інформації, вказаної у постановах державного виконавця у виконавчому провадженні № 62851084, що боржник мешкає або має майно в м. Києві.

Таким чином, оскільки судовим розглядом встановлено, що позивачка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 та відсутні докази наявності у неї будь-якого майна на території м. Києва, то оскаржувана постанова приватного виконавця підлягає скасуванню, так як виконавчий документ прийнято до виконання з порушенням статті 24 Закону № 1404-VIIІ (прийняття виконавчого документу з іншого виконавчого округу).

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивачки, відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, є також скасування постанови приватного виконавця Клименка Р.В. від 19.08.2020 р. про відкриття виконавчого провадження № 62851084, оскільки відсутні підстави для прийняття приватним виконавцем виконавчого напису нотаріуса №12553 від 16.07.2020 р. до виконання у межах виконавчого округу міста Києва та вчинення дій щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого документа.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. від 19.08.2020 р. про відкриття виконавчого провадження № 62851084 та постанову від 18.09.2020 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, прийняту у виконавчому провадженні № 62851084.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справіTorija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 271, 287, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 року по справі № 440/6029/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін