Справа № 2-а/463/289/17
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 2-а/463/289/17 пров. № А/857/9428/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року, прийняте суддею Гуликом А.Г. в м.Львові, о 11 годині 36 хвилині, повний текст складено 15 березня 2018 року, у справі № 2-а/463/289/17 за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" до Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати постанову Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - ЛПЗЗРУДПУ України) від 31.08.2017 №15 про правопорушення, пов`язане зі здійсненням перевізником міжнародних перевезень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" подало апеляційну скаргу, з підстав неповного з`ясування обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що протокол №440149 від 23.08.2017 складений з порушенням вимог статті 3 Закону України «Про відповідальність перевізників» та наказу адміністрації прикордонної служби України від 04.04.2011 № 203 Про застосування Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», якими затверджена типова форма протоколу про правопорушення, пов`язане із здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень.

Вважає, що неправильно складений протокол є підставою для скасування постанови у справі про правопорушення.

Також, суд помилково покликається на Інструкція провідника пасажирських вагонів, оскільки у стюардів є своя інструкція.

Відповідно до п.2.5, п.2.6 Технології прикордонного та митного контролю у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон для залізничного сполучення, затвердженої наказом Державної прикордонної служби України, Державної митної служби України та Міністерства транспорту і зв`язку України від 06.10.2009 №745/926/1032 до обов`язків працівника залізниці входить лише попередження пасажирів про необхідність мати паспортні документи. Працівники залізниці не мають можливості відслідковувати та запам`ятовувати всі міждержавні угоди, а також встановлювати наявність у пасажирів належно оформлених документів.

Перевірка у пасажирів документів, які надають їм право на перетин державного кордону України належить до компетенції відповідача, а не до обов`язків позивача.

Просить скасувати рішення суду і прийняти нове, яким позов задоволити.

Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін рішення суду, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Оскільки в судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 23.08.2017 інспектор прикордонної служби ЛПЗЗРУДПУ України склав протокол №440149 від 23.08.2017 про правопорушення, пов`язане зі здійсненням перевізником міжнародних перевезень, яким встановив, що 23.08.2017 о 16 год. 47 хв. позивач як перевізник потягом сполученням «Перемишль-Львів-Київ» перевіз через державний кордон України в пункт пропуску «Мостиська» громадянина Швейцарії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пред`явила на паспортний контроль ідентифікаційну картку громадянина Швейцарії № НОМЕР_1 від 21.08.2015, що не дає права на перетин державного кордону України.

Позивача попереджено, що розгляд справи відбудеться 31.08.2017 о 15 год. 00 хв. в приміщенні Львівського прикордонного загону за адресою: м.Львів, вул.Личаківська, 74.

За результатами розгляду зазначеного протоколу від 23.08.2017 відповідач виніс постанову у справі про правопорушення, пов`язане зі здійсненням перевізником міжнародних перевезень, від 31.08.2017 №15, якою визнав позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» та наклав на нього штраф у розмірі 8500 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача як перевізника наявний обов`язок перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України: правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 45 Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення: пасажир, відправник і одержувач багажу або товаробагажу зобов`язані дотримуватися паспортно-адміністративні (в тому числі візові), митні та інші правила, встановлені при проїзді залізничним транспортом у міжнародному сполученні, як щодо себе, так і по відношенню до своєї ручної поклажі, багажу і товаробагажу.

Відповідно до частини 1, 4 статті 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» (далі - Закон № 2920-III, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) підприємства (їх об`єднання), установи, організації, фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення, за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення. Перевізник звільняється від відповідальності, передбаченої цією статтею, якщо доведе, що документи, надані йому пасажиром перед початком міжнародного пасажирського перевезення, дали йому достатні підстави вважати, що пасажир мав документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, транзиту.

Частиною 1 статті 7 Закону України від 05 листопада 2009 року № 1710-VI «Про прикордонний контроль» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

За приписами частин 1, 2 та 4 статті 22-1 Закону України «Про залізничний транспорт» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 273/96-ВР), під час перевезення у міжнародному залізничному сполученні пасажир зобов`язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред`явити їх перевізникові на його вимогу. Перевізник при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні, крім обов`язків, передбачених статтею 22 цього Закону, зобов`язаний до початку такого перевезення перевірити наявність у пасажира паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документа, що його замінює, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред`явив необхідні документи. За невиконання обов`язку перевірити перед початком перевезення пасажира у міжнародному залізничному сполученні наявність у нього документів, зазначених у частині другій цієї статті, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, перевізник несе відповідальність, передбачену законом.

Тобто, обов`язок перевірити наявність документів у пасажира перед початком поїздки покладено на перевізника, який у випадку його невиконання несе відповідальність, передбачену частиною 1 статті 1 Закону № 2920-III.

Водночас, відповідно до пункту 2.11 Інструкції провідника пасажирських вагонів № ЦЛ 0038, затвердженої наказом Укрзалізниці від 01 вересня 2003 року № 234-Ц, під час посадки пасажирів у поїзд провідник зобов`язаний перевіряти у пасажирів наявність правильно оформлених проїзних документів.

Отже, перевірку, вказаних у частині 2 статті 22-1 Закону № 273/96-ВР документів, перевізник здійснює через провідника пасажирського вагону.

Стаття 2 Закону № 2920-IIІ: справи про правопорушення, передбачені статтею 1 цього Закону, розглядають відповідні органи охорони державного кордону України.

Від імені органів охорони державного кордону України розглядати справи про правопорушення та накладати штрафи мають право начальники органів охорони державного кордону України та їх заступники.

Стаття 3 Закону № 2920-IIІ посадовою особою відповідного органу охорони державного кордону України, яка виконує функції із здійснення прикордонного контролю, про вчинення правопорушення складається протокол.

У протоколі зазначаються: дата і місце його складення; прізвище, ім`я, по батькові, посада особи, яка склала протокол; назва перевізника, його юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце реєстрації; прізвище, ім`я, по батькові особи, яка керує транспортним засобом, або представника перевізника, у присутності якого складено протокол; прізвище, ім`я, по батькові свідків (за наявності); дата і місце вчинення правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка керує транспортним засобом, або представником перевізника, у присутності якого складено протокол про правопорушення, а за наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, або представника перевізника від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Особа, яка керує транспортним засобом, або представник перевізника має право надати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання.

Протокол складається у двох примірниках. Перший примірник разом з іншими документами, що стосуються справи, надсилається протягом трьох робочих днів з дня вчинення правопорушення посадовій особі, уповноваженій накладати штраф. Другий примірник вручається особі, яка керує транспортним засобом, або представнику перевізника під розписку.

Стаття 5 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»: особами, які беруть участь у розгляді справи, визнаються: представник перевізника; свідки; експерт; перекладач; захисник.

Частина 1 статті 6 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»: справа про правопорушення розглядається в присутності представника перевізника. В разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення представника про місце і час розгляду справи і якщо від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду.

Частина 1, 2 та 4 статті 12 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»: посадова особа органу охорони державного кордону України, уповноважена накладати штрафи, приймає відповідне рішення протягом п`ятнадцяти днів після надходження протоколу про правопорушення та інших матеріалів справи. Рішення оформляється постановою відповідної особи.

У справі про правопорушення посадова особа органу охорони державного кордону України виносить одну з таких постанов: 1) про накладення штрафу; 2) про закриття справи.

Постанова у справі про правопорушення повинна містити: найменування посади, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка винесла постанову; дату розгляду справи; відомості про перевізника, щодо якого розглядається справа; викладення обставин, установлених при розгляді справи; зазначення Закону, яким передбачається відповідальність за таке правопорушення; прийняте у справі рішення; розрахунковий рахунок та установу банку, до якої можна сплатити штраф; вказівку про порядок і строк її оскарження до суду.

Пункт 16 частини 1 статті 1 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»: паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Частина 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»: іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Частина 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»: в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України; <…> іноземців - громадян держав, які можуть в`їжджати в Україну без візи відповідно до законодавства України чи міжнародного договору України, - за паспортним документом або іншим документом, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Абзац перший пункту 7.2 розділу 7 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006р. №1196, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04 квітня 2007 року за № 310/13577: посадка в поїзд осіб, що здійснюють поїздку за повними проїзними документами, здійснюється за пред`явлення проїзного документа та документа, який посвідчує особу (паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта України, службового паспорта України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідчення водія, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзного документа для виїзду за кордон особи, яку визнано біженцем, та особи, яка потребує додаткового захисту, довідки про звернення за захистом в Україні, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, картки мігранта, посвідчення біженця, проїзного документа біженця, паспортного документа іноземця та особи без громадянства).

Сторонами не заперечується, факт перетину державного кордону України 23.08.2017 громадянкою Швейцарії ОСОБА_1 , яка не мала належних документів, що дають право на перетин державного кордону України.

Отже, у відповідача були передбачені ст.1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» підстави для притягнення скаржника до відповідальності.

Щодо неналежного оформлення протоколу від 23.08.2017 року, а саме: не вказано дату і місце реєстрації перевізника; свідками вказані працівники Львівського прикордонного загону Расин А.Я. та ОСОБА_2 , то то апеляційний суд зазначає наступне.

З пояснень відповідача вбачається, що на момент складення вказаного у працівник позивача ОСОБА_3 не володів інформацією щодо дати і місця реєстрації перевізника.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» як свідок у справі про правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі будь-які обставини, що підлягають встановленню по даній справі. Жодних обмежень щодо можливості працівників Львівського прикордонного загону бути свідками у справі вказаним Законом не встановлено.

Протокол підписав працівник ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3 без зауважень.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що при складенні та оформленні протоколу від 23.08.2017 відповідач допустив певні відхилення від норм ст.3 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень». Не зазначення в цьому протоколі дати і місця реєстрації перевізника, не призвело до не врахування усіх обставин, що мали значення для прийняття спірної постанови. Проте, вказані процедурні відхилення не впливають на зміст виявленого відповідачем порушення, пов`язаного зі здійсненням перевізником міжнародних перевезень, та на правомірність постанови від 31.08.2017.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що перевірка документів пасажирів здійснена працівником ПАТ «Укрзалізниця» неналежним чином, а тому постанова Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 31.08.2017 №15 про правопорушення, пов`язане зі здійсненням перевізником міжнародних перевезень, є правомірною, що додатково узгоджується з Технологією прикордонного та митного контролю у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон для залізничного сполучення, затвердженої наказом Державної прикордонної служби України, Державної митної служби України та Міністерства транспорту і зв`язку України від 06.10.2009 № 745/926/1032.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

керуючись ч.3 ст.243, ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у справі № 2-а/463/289/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 14.12.20