Справа № 160/12397/20
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)
третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Мосейко Анжела Геннадіївна
про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого
05.10.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №62016357 від 07.05.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем було винесено постанову №62016357 від 07.05.2020 року про відкриття виконавчого провадження. Позивач вважає, що відповідача відсутні підстави для прийняття до виконання виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ пред`явлений до примусового виконання з пропуском тримісячного строку для пред`явлення та боржник не повідомлена належним чином про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим позивач просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
06.10.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позовну заяву без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 06.10.2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
12.11.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено заяву позивача, поновлено строк звернення до суду з даною позовною заявою, відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Мосейко Анжелу Геннадіївну, витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №62016357 та зобов`язано відповідача надати безпосередньо до суду, витребувані документи, відзив на позовну заяву та всі документи, що підтверджують заперечення проти позову до 23.11.2020 року.
Вказану ухвалу направлено відповідачу 12.11.2020 року в порядку визначеному статтею 268 КАС України на офіційну електронну адресу, що підтверджується звітом про направлення, наявного в матеріалах справи.
23.11.2020 року на електронну адресу суду та засобами поштового зв`язку від третьої особи надійшли ідентичні пояснення на позовну заяву, відповідно до яких вказано, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання не було пропущено, оскільки стягувачем є приватний виконавець щодо стягнення основної винагороди, який в розумінні закону не є державою або органом державної влади, а в даному випадку є суб`єктом незалежної професійної діяльності. Також, вказано, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана позивачу з рекомендованим поштовим відправленням за адресою зазначеною у виконавчому документі, а отже позивач був належним чином повідомлений. З огляду на вказане третя особа просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
23.11.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було повторно витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження та продовжено строк для вчинення процесуальних дій.
24.11.2020 року на електронну адресу суду від відповідача надійшла витребувана судом інформація.
Відповідач станом на дату винесення рішення по справі відзиву на позовну заяву до суду не надав, про причини такого ненадання суд не повідомив.
Відповідно до ч. 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Позивач не погоджується з вищевказаною постановою про відкриття виконавчого провадження та вважає її такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки виконавчий документ пред`явлено до виконання з пропуском тримісячного строку та оскаржувану постанову не було вручено позивачу, що і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 6 Конституції України встановлює, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Статтею 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що систему органів примусового виконання рішень становлять органи державної виконавчої служби, утворенні Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як верховенства права.
Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладання штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди
Пунктом 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.
Як встановлено частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», строки у виконавчому провадженні - це період часу, в межах якого учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються Законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються державним виконавцем.
Згідно частина 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісії по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Частина 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Позивач вказує, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко А.Г. №59210581 від 25.05.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди, на підставі якої винесено оскаржувану постанову, повинна пред`являтись до виконання протягом трьох місяців, так як на думку позивача приватний виконавець є державою або державним органом, в розумінні Закону України «Про виконавче провадження».
Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями. Працівникам органів державної виконавчої служби, зазначеним у частині першій цієї статті, видаються посвідчення, зразок і порядок видачі яких затверджуються Міністерством юстиції України. Працівник органу державної виконавчої служби користується правами і виконує обов`язки, передбачені законом.
При цьому, згідно ст.16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 року по справі №904/7326/17 дійшов висновку, що системи державного та приватного виконання судових рішень не є рівноцінними та замінними. Так, для стягувача має значення звертатися до органу державної виконавчої служби чи до приватного виконавця, адже умови співпраці з державним та приватним виконавцем різняться. Звернення до приватного виконавця забезпечує стягувачу можливість користуватися такими гарантіями і можливостями:
- обов`язкове страхування цивільної відповідальності приватного виконавця;
- можливість фінансування виконавчих витрат на виконання за власний рахунок приватного виконавця (тоді як орган державної виконавчої служби у разі недостатності авансового внеску завжди вимагає покриття додаткових витрат стягувачем);
- можливість встановлення в договорі з приватним виконавцем іншого розміру додаткової винагороди чи авансового внеску, своєчасного покриття витрат, пов`язаних зі здійсненням виконавчих дій, тобто можливість передбаченим законом способом вплинути на ефективність примусового виконання важливого для нього рішення шляхом відповідної мотивації приватного виконавця. Наведена мотивація є неможливою у разі здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби.
Також, суд вважає зазначити, що відповідно до ч.3 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Відповідно до п.4 ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
При цьому, суд зазначає, що у випадку коли стягувачем є держава або державний орган витрати стягуються до Державного бюджету України, а у разі стягнення основної винагороди приватного виконавця, такі кошти стягуються на рахунок останнього.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що приватний виконавець не є державою або державним органом, а є суб`єктом незалежної професійної діяльності, у зв`язку з чим для пред`явлення до виконання постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця повинен застосовуватись трирічний строк.
Крім того, суд звертає увагу на те, що підставою прийняття оскаржуваного рішення є постанова приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко А.Г. №59210581 від 25.05.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди, у якій зазначено строк пред`явлення її до виконання 3 (три) роки. При цьому, доказів оскарження вказаної постанови в судовому порядку матеріали справи не містять, а отже вона є чинною та має обов`язковий характер.
Постанову про відкриття виконавчого провадження, винесено державним виконавцем 07.05.2020 року, тобто в межах трирічного строку пред`явлення її до виконання, при цьому наявності у відповідача підстав передбачених для повернення виконавчого документу, судом не встановлено.
Крім того, зазначені позивачем обставини про неналежне вручення постанови про відкриття виконавчого провадження не спростовують факту наявності достатніх правових підстав для відкриття виконавчого провадження та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв