Справа № 460/3791/20
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3791/20 пров. № А/857/10876/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року (рішення ухвалене в м. Рівне в порядку спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Зозулі Д.П., повний текст рішення складений 04 серпня 2020 року) у справі № 460/3791/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, якою просив:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не правильного нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 по 07.02.2018, із встановленням базового місяця - січень 2008 року;

зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 07.02.2018, із встановленням базового місяця - січень 2008 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.06.2015 по 07.02.2018 та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2015 по 07.02.2018.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 07.02.2018, із встановленням базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін - січень 2008 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині яка стосується позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено, позивач звернувся з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю в тому рахунку і за період з 01.01.2014року по 07.02.2018., із встановленням базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін - січень 2008 року. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач вказує, що суд першої інстанції не врахував аргументи щодо січня 2008 року як базового для нарахування індексації, оскільки в період з 01.01.2008 року по 01.03.2018 року вбачалась незмінність посадових окладів військовослужбовців, що виключає підстави для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення у згаданий період. З огляду на викладене, враховуючи наявність правових підстав для отримання позивачем індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 07.02.2018 у відповідному розмірі, враховуючи при цьому як базовий місяць січень 2008 року вважає, що обґрунтованість позовних вимог в цій частині та наявність підстав для їх задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, якою просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині вимог які були задоволені та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що проведення індексації грошових доходів здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тому, виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. Оскільки позивач проходив військову службу у військовій частині, підпорядкованій ГУР МО України, то в період проходження служби дані виплати він отримував відповідно до призначених коштів, затверджених кошторисами та планами асигнувань, головним розпорядником коштів, у відповідних роках.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу відповідача не подав.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу позивача не подав.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до п. 1 витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.02.2018 за № 26 підполковника ОСОБА_1 , заступника командира частини з озброєння начальника з технічної частини, звільненого наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 22.12.2017 №382дск з військової служби у запас відповідно до частини 6, з урахуванням частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, за пунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту), з правом носіння військової форми одягу, вважати таким, що здав справи і посаду. З 07.02.2018 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлений для зарахування на військовий облік до Рівненського ОМВК м. Рівне (а. с. 15).

30.04.2020 позивач відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації звернувся до відповідача та просив надати наступну інформацію:

1. Який місяць був у нього базовим для нарахування індексації, та яка була цьому підстава починаючи з 01.01.2014 року?

2. З якого часу та до якого часу проводилося нарахування та виплата індексації (зазначити місяць, рік та суму нарахованої, виплаченої індексації)?

3. З якого часу і по який, з яких підстав не проводились нарахування та виплата індексації?

4. Надати завірені копії документів, які стали підставою не проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців, у тому числі листа (роз`яснення) Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 № 248/3/9/1/2.

5. Надати довідку про розмір не нарахованої (невиплаченої) індексації грошового забезпечення, у який зазначити по місяцям суми індексації грошового забезпечення, з урахуванням того що підвищення посадових окладів військовослужбовців Збройних Сил України відбулося з 01 січня 2008 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Крім того, просив нарахувати й виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 07.02.2018 з встановленням базового місяця січень 2008 року (а. с. 16).

Відповіддю від 15.05.2020 № 231 на звернення позивача відповідачем повідомлено, що відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України керівник бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Відповідно до статті 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Лист Департаменту фінансів Міністерства оборони від 26.03.2018 №248/1485 до ВЧ НОМЕР_1 не надходив (а. с. 17).

Вважаючи протиправними дії щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 07.02.2018 рр., позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.01.2014 по 31.05.2015 розрахунок та виплата індексації грошового забезпечення позивача проводилася із врахуванням зміни базового місяця у зв`язку із збільшенням складових грошового забезпечення, а саме щомісячної додаткової грошової винагороди та надбавки за класність. Таким чином, позовні вимоги у частині визнання протиправними дій відповідача щодо не правильного нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 по 31.11.2015, із встановленням базового місяця - січень 2008 року та зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 31.11.2015, із встановленням базового місяця - січень 2008 року до задоволення не підлягають. 01.12.2015 підставою для зміни базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення, є підвищення тарифних ставок (окладів), а у випадку даної адміністративної справи підвищення посадового окладу військовослужбовця. Оскільки відповідач у відзиві на адміністративний позов не спростував твердження позивача щодо збільшення посадового окладу лише з 01.03.2018, то позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визнання протиправними дій відповідача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 07.02.2018, із встановленням базового місяця - січень 2008 року, підлягають до задоволення.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 2011-XII).

Так, частинами першою-четвертою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Абзацом другим частини третьої статті 9 Закону України № 2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; надалі Закон № 1282-ХІІ).

Зокрема, статтею 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, а з 01.01.2016 року - 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Водночас, положеннями статті 6 Закону № 1282-ХІІ визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 року 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Разом з тим, пунктом 2 Порядку № 1078 закріплено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Крім того, положеннями пункту 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Тобто, наявні підстави вважати, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015).

Тобто, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.

Суд наголошує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Так, положеннями Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. Тобто, мова йде про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

Як слідує з матеріалів справи відповідачем не надано суду доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансуються відповідач, кошти на індексацію грошового забезпечення військовослужбовців були відсутні.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Пунктом 23 рішення у вказаній справі Європейського суду з прав людини вказано, що Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача стосовно відсутність бюджетних призначень виплати індексації грошового забезпечення, як належного доказу неможливості здійснення вказаних виплат у період з 01.06.2015 року по дату звільнення позивача із займаної посади.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити дії по нарахуванню та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2015 року по дату звільнення позивача із займаної посади.

Стосовно ж доводів апеляційних скарг з приводу визначення базового місяця індексації грошового забезпечення позивача, то суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Враховуючи положення Порядку №1078 місяць, в якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим. У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу. При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація. Якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294.

Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку №1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, яка набрала чинності з 01.01.2008.

В подальшому після прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Стосовно ж грошового забезпечення позивача, то як слідує з матеріалів справи позивач був призначений 25.12.2012 року на посаду заступника командира військової частини з озброєння-начальника технічної частини з встановленим посадовим окладом в 1350 грн та надбавки у розмірі 50% посадового окладу за виконання особливо важливих завдань з урахуванням окладу за військове звання та набавки за вислугу років. З вказаної посади позивач був звільнений наказом командира військової частини №26 від 07.02.2018 року. Вказані обставини позивачем не заперечувались.

Також, колегією суддів враховано, що призначене позивачу грошове забезпечення у зв`язку з призначенням його на обумовлену посаду (25.12.2012) відповідає грошовому забезпеченню, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.

Як наслідок такого призначення на обумовлену посаду, базовим місяцем для нарахування позивачу індексації у період з березня 2012 року по 07.02.2018 року став грудень 2012 року.

За наведених обставин, доводи позивача стосовно обрахунку індексації грошового забезпечення позивача з урахуванням базового місяця січня 2008 року є необґрунтованими належними у справі доказами.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги на предмет фактичної індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2014 по 07.02.2018, то колегією суддів встановлено таке.

Заперечуючи доводи позивача щодо наявності підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 31.05.2015 року, відповідач покликається на обставини стосовно не перевищення в січні 2014 року індексу споживчих цін, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Також відповідач вказує про те, що позивачу нараховано та виплачено індексацію за: лютий - 13,4 грн., березень - 13,4 грн., квітень - 13,4 грн., травень 49,94 грн., червень - 92,57 грн., липень - 142,51 грн 2014 року, листопад - 35,32 грн. Стосовно серпня, вересня, жовтня та грудня 2014року, то позивач вказує індексація у вказані періоди не нараховувалась та не виплачувалась у зв`язку із збільшенням грошового забезпечення позивача у вказані місяці.

Відносно періоду 2015 року, то відповідач зазначає про те, що позивачу нараховано та виплачено індексацію за: квітень - 73,08 грн. та травень - 104.75 грн. У січні- березні 2015 року індексація грошового забезпечення не проводилась, оскільки величина індексу споживчих цін у вказаний період не перевищила порогу індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. З 1 червня 2015 року по дату звільнення позивача зі служби нарахування та виплату індексації було зупинено.

Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача, то колегія суддів зазначає, що позивач заперечує обставини належного нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 року по 31.05.2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість, відповідач на підтвердження приведених ним доводів стосовно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення та фактичного збільшення грошового забезпечення позивача у період 2014 року не надав жодних доказів.

Відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 р. №1078 якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Однак, на виконання названих приписів Порядку №1078 відповідач не привів та не надав суду порівняльного аналізу сум підвищення грошового забезпечення та суми індексації (за наслідками якого вбачалось, що сума підвищеного грошового забезпечення позивача перевищувала суму індексації, що склалась у місяці підвищення такого доходу) та який міг би враховуватися у якості базового місяця для обрахунку індексації, замість грудня 2012 року.

Не надав відповідач і детального розрахунку нарахування індексації грошового забезпечення за обумовлений період.

Оскільки, як встановлено судом вище, визначення базового місяця залежить від зміни розміру тарифної ставки (окладу) та/ або підвищення інших видів грошового забезпечення які перевищували суму індексації, що склалась у місяці підвищення такого доходу, а відповідачем не надано суду жодних доказів такого підвищення грошового доходу позивача, яке перевищило суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то суд апеляційної інстанції зазначає, що грудень 2012 року є базовим місяцем для нарахування індексації відповідно до Порядку №1078.

Зважаючи на приведені положення законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача за обумовлений ним період, однак з урахуванням базового періоду грудня 2012 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційні скарги слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати та ухвалити постанову про часткове задоволення позову з підстав, викладених судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року у справі № 460/3791/20 скасувати.

Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не належного нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 по 07.02.2018, із встановленням базового місяця грудень 2012 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , КОД ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) донарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса АДРЕСА_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 07.02.2018, із встановленням базового місяця грудень 2012 року, з урахуванням виплачених сум індексації.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Т. В. Онишкевич
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 10 грудня 2020 року.