Справа № 300/948/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/948/20 пров. № А/857/11263/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Михальської М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі №300/948/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції Шумей М. В.,

час ухвалення рішення 07.08.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначена,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до його стажу період роботи в районах Крайньої Півночі з 26 серпня 1977 року по 26 липня 1979 року та з 24 червня 1982 року по 29 червня 1994 року у кратному обчислені один місяць за півтора, та зробити перерахунок та виплатити йому пенсію з урахуванням пільгового обчислення стажу, починаючи з липня 2009 року моменту призначення пенсії.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року позов задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період його роботи з 26 серпня 1977 року по 26 липня 1979 року та з 24 червня 1982 року по 29 червня 1994 року у кратному обчислені один місяць за півтора, у зв`язку з чим перерахувати та виплатити пенсію з часу її призначення, з урахуванням різниці, яка вже виплачена.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що за період з 26 серпня 1977 року по 26 липня 1979 року позивачем не було подано строкових трудових договорів, тому для зарахування цього періоду роботи у півтора кратному розмірі немає підстав. Період роботи з 01 серпня 1979 року по 29 червня 1994 року в Нафтогазовидобувному управлінні «Усинськнафта» об`єднання «Коминнафта» на території Усинського району підтверджується архівною довідкою №05/360-л від 09 квітня 2009 року, однак архівна довідка підтверджує тільки період роботи позивача з 01 серпня 1979 року по 29 червня 1994 року на посаді бурильщика свердловин Нафтогазовидобувному управлінні «Усинськнафта» об`єднання «Коминнафта», проте не підтверджує його право на зарахування в пільговому обчисленні зазначеного періоду роботи, оскільки позивачем при призначенні пенсії було надано строкові трудові договори тільки за період з 01 серпня 1979 року по 24 червня 1982 року, який враховано у півтора кратному розмірі. Також зазначає, що в трудовій книжці позивача відсутні відомості, які б свідчили про те, що робота проходила саме в районах Крайньої Півночі або місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі. В трудовій книжці зазначено, що він працював на різних посадах підприємствах, але не вказано, що така робота проходила саме у районах Крайньої Півночі. Щодо періодів стажу після 1991 року чинним законодавством не передбачено врахування цих періодів роботи в пільговому обчисленні. Зокрема Тимчасовою Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року встановлені спеціальні правила врахування таких періодів роботи лише при визначенні права на пенсію, а не при обчисленні розміру стажу. Крім того, позивач отримує пенсію по віку з 02 липня 2009 року, тобто при призначенні пенсії надавалася трудова книжка, про те, що стаж за вказані вище періоди роботи в районах Крайньої Півночі в 1,5 - кратному обчисленні не враховано ОСОБА_1 було відомо, однак такі дії управління при призначенні пенсії позивачем не оскаржувались. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Учасники справи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком з 02 липня 2009 року.

Згідно з архівною довідкою ТОВ «Лукойл-Коми» від 09 квітня 2009 року №05-360-л, ОСОБА_1 у період з 07 вересня 1979 по 12 березня 1989 року працював на посаді бурильника цеху капітального ремонту свердловин; у період з 13 березня 1989 по 29 червня 1994 року працював на посаді майстер цеху капітального і підземного ремонту свердловин. Також у довідці зазначено, що даний стаж роботи дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 пункту 13 підпункту 2б Постанови РМ СССР від 22 серпня 1956 року №1173.

У відповідності до копій окремих сторінок трудової книжки позивача, за спірний період у ОСОБА_1 наявні такі записи:

- 26 серпня 1977 року, прийнятий бурильником 5 розряду в цеху випробувань, наказ №122-К. Експедиція розміщена в сільському поселенні Газ-Сале, Ямало-Ненецького автономного округу, Тюменської області.

- 26 липня 1979 року, звільнений за власним бажанням, наказ № 87-к від 13 липня 1979 року;

- 01 серпня 1979 року, прийнятий бурильником 6 розряду цеху капітального ремонту свердловин у Нафтогазовидобувному управлінні «Усинськнафта» об`єднання «Коминнафта», наказ №61 від 07 вересня 1979 року.

- 13 березня 1989 року, переведений майстром цеху капітального і підземного ремонту свердловин у Нафтогазовидобувному управлінні «Усинськнафта» об`єднання «Коминнафта», наказ №28 від 13 березня 1989 року.

- 29 червня 1994 року, звільнений відповідно до Указу президента Російської Федерації, наказ №470 від 01 червня 1994 року.

Також судом встановлено, що 28 квітня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування у кратному обчисленні один рік за півтора період роботи у районах Крайньої Півночі з 26 серпня 1977 року по 26 липня 1979 року та з 24 червня 1982 по 29 червня 1994 року.

Листом від 05 травня 2020 року №1037-1014/С-02/0900/20 відповідач відмовив позивачу у задоволенні вищезазначеної заяви, вказавши на відсутність даних про укладення ним трудових договорів, тому відсутні підстави для задоволення поданої позивачем до органу Пенсійного фонду вищезазначеної заяви.

Не погодившись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стаж роботи позивача за період з 26 серпня 1977 по 26 липня 1979 року та з 24 червня 1982 по 29 червня 1994 року, місце розташування яких віднесено до районів Крайньої Півночі регламентованих Указом Президії ВР СРСР від 29 вересня 1967 року, підлягає зарахуванню одного року роботи за півтора року, такий підтверджується записами трудової книжки, яка є належним доказом, що підтверджує факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі та прирівняних до неї місцевостей. Щодо здійснення перерахунку пенсії позивачу з липня 2009, суд зазначив, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо позовної вимоги про зарахування періоду роботи позивача з 26 серпня 1977 по 26 липня 1979 року та з 24 червня 1982 по 31 грудня 1990 року у районах Крайньої Півночі та прирівняних до неї місцевостей, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таке ж положення міститься у п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року.

Відповідно до п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР №148 від 10 лютого 1960 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР» від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

За змістом наведеної норми (в редакції Закону №32-V від 26 липня 2006 року) пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

У п.7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС №530/П-28 від 16 грудня 1967 року, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі», Ямало-Ненецький автономний округ і Усінський район Комі АРСР належать до районів Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно з п.3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР №148 від 10 лютого 1960 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

При цьому, п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що основним документом, що підтверджує факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка.

Разом з тим, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року по справі № 302/662/17-а, від 18 грудня 2018 року по справі №263/13671/16-а, від 10 січня 2019 року по справі №352/1612/15а, від 10 вересня 2019 року по справі №348/2208/16-а, від 14 листопада 2019 року по справі №265/6105/16-а.

Матеріалами справи стверджується, зокрема, архівною довідкою ТОВ «Лукойл-Коми» від 09 квітня 2009 року №05-360-л, що ОСОБА_1 у період з 07 вересня 1979 по 12 березня 1989 року працював на посаді бурильника цеху капітального ремонту свердловин; у період з 13 березня 1989 по 29 червня 1994 року працював на посаді майстер цеху капітального і підземного ремонту свердловин. Також в довідці зазначено, що даний стаж роботи дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 пункту 13 підпункту 2б Постанови РМ СССР від 22 серпня 1956 року №1173.

З копії трудової книжки позивача за спірний період вбачається, що у ОСОБА_1 наявні такі записи:

- 26 серпня 1977 року, прийнятий бурильником 5 розряду в цеху випробувань, наказ №122-К. Експедиція розміщена в сільському поселенні Газ-Сале, Ямало-Ненецького автономного округу, Тюменської області.

- 26 липня 1979 року, звільнений за власним бажанням, наказ № 87-к від 13 липня 1979 року;

- 01 серпня 1979 року, прийнятий бурильником 6 розряду цеху капітального ремонту свердловин у Нафтогазовидобувному управлінні «Усинськнафта» об`єднання «Коминнафта», наказ №61 від 07 вересня 1979 року.

- 13 березня 1989 року, переведений майстром цеху капітального і підземного ремонту свердловин у Нафтогазовидобувному управлінні «Усинськнафта» об`єднання «Коминнафта», наказ №28 від 13 березня 1989 року.

- 29 червня 1994 року, звільнений відповідно до Указу президента Російської Федерації, наказ №470 від 01 червня 1994 року.

З аналізу наданих позивачем документів про його стаж роботи у районах Крайньої Півночі, як правильно зазначив суд першої інстанції, можна дійти висновку про те, що робота виконувалася ним не вахтово- експедиційним методом, оскільки відсутні записи про таке, доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Крім того, перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що експедиція, в якій працював позивач у період з 26 серпня 1977 по 26 липня 1979 року знаходиться на території сільського поселення Газ-Сале, Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області, а також Нафтогазовидобувне управління «Усинськнафта» об`єднання «Коминнафта» знаходиться на території м. Усинськ, Усинського району, які згідно з Постановою Ради Міністрів СССР від 10 листопада 1967 року №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесені до районів Крайньої Півночі.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування періоду роботи позивача з 26 серпня 1977 року по 26 липня 1979 року та з 24 червня 1982 року по 31 грудня 1990 року в районах Крайньої Півночі і місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі до трудового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.

Покликання відповідача на те, що обов`язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі один рік роботи за один рік 6 місяців є наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості, у спірних правовідносинах не ґрунтується на законі, оскільки з огляду на зміст п.5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону №32-V від 26 липня 2006 року) пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

Аналогічного висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі №348/2208/16-а, від 14 листопада 2019 року по справі №265/6105/16-а.

Крім того, Верховний Суд вже висловив правову позицію з цього питання, так, у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а зазначив, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки пенсійний орган як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, що визначені законами та Конституцією України. При цьому, відповідач при призначенні пенсії позивачу протиправно не врахував страхового стажу з 26 серпня 1977 року по 26 липня 1979 року та з 24 червня 1982 року по 31 грудня 1990 року у пільговому обчисленні за час роботи в районі Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про здійснення перерахунку пенсії позивача з врахуванням виплачених сум з моменту призначення, оскільки строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Разом з тим, щодо позовної вимоги позивача про зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях, то колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15 січня 1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу в Законах України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права висловлена Верховним Судом в постановах від 31 січня 2018 року у справі №676/7065/14-а та від 30 травня 2019 року у справі №348/2974/14-а.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта в частині відсутності підстав для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях є підставними і такими, що спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтриМК України кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях прийняв з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим таке в цій частині підлягає скасуванню; в решті правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі №300/948/20 в частині задоволення позовних вимог про зарахування до стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 січня 1991 року по 29 червня 1994 року у кратному обчисленні один місяць за півтори та, відповідно, в цій частині перерахунку і виплаті пенсії скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі №300/948/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 11 грудня 2020 року.