Справа № 340/1857/20
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 340/1857/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року в адміністративній справі №340/1857/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області у виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою у зв`язку з виходом у відставку;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою у зв`язку з виходом у відставку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дану справу розглянуто у порядку письмового провадження відповідно до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач в період з 22.02.1993 року по 30.09.2016 року працював суддею та головою Гайворонського районного суду Кіровоградської області (а.с.23-25).

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року №1600-VIII позивача звільнено з посади судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.10).

Наказом від 30.09.2016 року №24/к позивача відраховано з посади судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.11).

26.01.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат при виході у відставку, на яку, листом від 13.02.2017 року позивача було проінформовано про відмову у зв`язку з тим, що станом на 30.09.2016 року Законом України «Про судоустрій і статус суддів» виплата вихідної допомоги не передбачена (а.с.9).

27.04.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги, яка мотивована тим, що рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(11) 2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ (а.с.6,7).

Листом від 06.05.2020 року позивачеві було відмовлено в задоволені заяви від 27.04.2020 року, зважаючи на те, що нарахування та виплата вихідної допомоги здійснюється лише працюючим суддям (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на дату виходу позивача у відставку були відсутні правові підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги, а визнання Конституційним Судом неконституційним положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ не змінює правовідносини, які існували до ухвалення такого рішення.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з частиною першою статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції до 01 квітня 2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

За приписами абзацу третього пункту 7 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10 червня 1997 року № 503/97 акти Верховної Ради України і Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають чинності з моменту їх прийняття.

Отже, реалізація права позивача на звільнення у зв`язку з відставкою відбулась у момент прийняття Верховною Радою України відповідної постанови, тобто 08 вересня 2016 року.

Разом із цим, відповідно до частини 1 статті 136 Закону № 2453-VI у редакції, яка була чинна до 01 квітня 2014 року, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Проте, Законом № 1166-VII , який набрав чинності 01 квітня 2014 року, внесено зміни до Закону № 2453-VI, а саме: виключено статтю 136 цього Закону.

Рішення щодо неконституційності Закону № 1166-VII у частині виключення статті 136 Закону № 2453-VI Конституційним Судом України на час виникнення спірних правовідносин не приймалося.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до частини першої статті 143 якого судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Отже, законодавством дійсно передбачена виплата вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, однак Закон № 2453-VI у редакції, яка була чинна на момент прийняття Верховною Радою України постанови від 08 вересня 2016 року №1513-VIIІ «Про звільнення суддів», якою позивача звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку, не містив правових норм ані щодо виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, ані щодо виплати вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагороди за останньою посадою.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у випадку, що розглядається, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова відповідача у виплаті такої допомоги не є звуженням змісту та обсягу прав позивача, оскільки законодавство, чинне на момент виходу позивача у відставку, виплату такої допомоги не передбачало.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 червня 2020 року у справі №826/3718/17.

За такого правового регулювання та обставин справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Викладені в апеляційній скарзі доводи щодо помилковості висновків суду першої інстанції не підтвердилися під час розгляду апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у повному обсязі встановлено та досліджено обставини справи та прийнято обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись статями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року в адміністративній справі №340/1857/20 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко