Справа № 280/9093/20
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

11 грудня 2020 рокуСправа № 280/9093/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді: Стрельнікової Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплати боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій просить суд:

- визнати незаконними дії посадових осіб відповідача щодо нарахування заборгованість зі сплати єдиного внеску на ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу № Ф-6111-50 видану 17.11.2020 відповідачем у розмірі 34 394,71 грн.

Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

-зупинити дію Вимоги про сплату боргу № Ф-23851-50 видану 23.11.2020 відповідачем у розмірі 27 140,74 грн.;

- заборонити відповідача вчиняти дії направлені на примусове виконання Вимоги про сплату боргу № Ф-23851-50 видану 23.11.2020 відповідачем у розмірі 27 140, 74 грн.

За правилами ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та додані до неї письмові докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

За приписами ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.2 ст.151 КАС України).

Згідно із ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006).

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, предметом спору в даній справі є визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу № Ф-6111-50 видану 17.11.2020 Головного управління ДПС у Запорізькій області у розмірі 34 394,71 грн.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Враховучи вищевикладене, суд приходить до висновку , що клопотання про забезпечення позову задоволенню не підлягає, з огляду на приписи п. 5 ч.3 ст. 151 КАС Украни, оскільки предметом оскарження в адміністративній справі є вимога № Ф-6111-50 від 17.11.2020, а не № Ф-23851-50 видана 23.11.2020, про яку зазначає позивач у своєму клопотанні.

Крім того, суд звертає увагу , що обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач вказує, що не погоджується із спірною вимогою, однак існує реальна можливість початку її виконання в примусовому порядку, оскарження якої, згідно з чинним законодавством не зупиняє виконання вказаної вимоги. Наведене свідчить про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам, та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Звертає увагу, що відповідно до змісту оскаржуваної вимоги, у разі не сплати суми боргу, вимога передається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства для стягнення сум в примусовому порядку. Таким чином невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що позивачу доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового виконання спірної вимоги.

Згідно із ч.4 ст.150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В розумінні наведеної норми закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналіз змісту норм ст. 150 КАС України свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов`язкових умов: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У свою чергу, судом не встановлено, а позивачем у заяві не доведено існування жодної з обставин, передбачених ч. 2 ст.150 КАС України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову.

Необхідно звернути увагу, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Щодо доводів позивача про існування реальної можливість початку примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки), суд зазначає, що доказів того, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) пред`явлено до примусового виконання та виконавцем розпочато вжиття будь-яких заходів щодо її виконання, матеріали позову та заяви не містять. Відтак, наразі такі обставини є лише припущеннями з боку позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено та не надано жодних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній адміністративній справі, або доказів того, що ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду буде неможливий; або очевидними є ознаки протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів позивача таким рішенням.

Отже, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши додані до неї докази, суд прийшов до висновку про необґрунтованість поданої заяви та, як наслідок, про відсутність підстав для її задоволення.

При цьому, суд звертає увагу, що відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє особу права повторно звернутись до суду з такою заявою за наявності підстав, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 241, 243, 248 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені ст.ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова