Справа № 815/2307/18
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 815/2307/18

адміністративне провадження № К/9901/11269/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції

за участю секретаря - Томах О.О.,

представника позивача - Середи В.П.,

представника відповідача 1 - Олійник Л.О.,

представника відповідача 2 - не прибув

касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС (правонаступник Офісу великих платників податків ДФС)

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.10.2018 (суддя Корой С.М.)

та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 (Головуючий суддя Джабурія О.В., судді: Кравченко К.В., Вербицька Н.В.)

у справі № 815/2307/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод»

до Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС

та Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» (далі - позивач, ПАТ «Одеський припортовий завод») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач 1, Офіс ВПП ДФС) та Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області (далі - відповідач 2, казначейська служба), в якому просило суд:

визнати протиправною бездіяльність Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС, що полягає у непідготовці та неподанні до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області висновку про повернення надміру сплаченого до Державного бюджету України ПАТ Одеський припортовий завод надміру сплачений податок на прибуток в сумі 489 790 989,32 грн.;

зобов`язати Одеське управління Офісу великих платників податків ДФС підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплаченого податку на прибуток підприємства в сумі 489 790 989,32 грн.;

зобов`язати Одеське управління Офісу великих платників податків ДФС подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Позивачем було збільшено розмір позовних вимог та додано вимогу про зобов`язання Управління державної казначейської служби України у м. Одесі, Одеської області, протягом п`яти робочих днів, з дня отримання висновку, здійснити повернення на поточний рахунок позивача надміру сплачений податок на прибуток в сумі 489 790 989,32 грн.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 30.10.2018, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019, адміністративний позов задовольнив частково: визнав протиправною бездіяльність Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС, що полягає у непідготовці та неподанні до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області висновку про повернення надміру сплаченого до Державного бюджету України ПАТ «Одеський припортовий завод» надміру сплачений податок на прибуток в сумі 489 790 989,32 грн; зобов`язав Одеське управління Офісу великих платників податків ДФС підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплаченого податку на прибуток підприємства в сумі 489 790 989,32 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.10.2018 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що триває судове оскарження податкових повідомлень-рішень про донарахування позивачу грошових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість у справах № 815/1892/16, № 815/3376/16, № 826/14873/17. Протягом 2013-2016 років підприємство здійснює збиткову діяльність. Листом Головного управління ДФС в Одеській області від 06.02.2019 № 980/7/15-32-17-01-06 повідомлено Одеське управління Офісу великих платників ДФС про наявність у позивача податкового боргу із земельного податку за 2018-2019 року на суму 8 173 471,55 грн. Погашення бюджетної заборгованості з податку на прибуток здійснюється в межах бюджетних можливостей.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими, а тому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін. Рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржувалися.

В судовому засіданні представник відповідача касаційну скаргу підтримав. Представник позивача проти доводів касаційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до даних інтегрованої картки обліку податку на прибуток ПАТ «Одеський припортовий завод» вбачається переплата з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності в сумі 525 906 652,32 грн. (а.с.38-41).

Згідно матеріалів справи, з урахуванням суми нарахованого та сплаченого авансованого внеску, у зв`язку із виплатою дивідендів, що задекларована в податковій декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2016 року у розмірі 36 115 663,00 грн. (а.с.23-30), яка згідно пп. 57.11.2 п.57.11 ст.57 Податкового кодексу України, зараховується в рахунок погашення грошових зобов`язань з інших податків і зборів, підлягає поверненню на поточний рахунок Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» у сумі 489 790 989, 32 грн.

Позивач, скориставшись своїм правом на повернення надміру сплаченого податку, як встановлено судом, не одноразово звертався до відповідача із заявами від 08.12.2017 року № 3792 (а.с.10), від 27.12.2017 року № 3959 (а.с.12) та від 02.02.2018 року № 320 (а.с.14) про повернення з бюджету переплати з податку на прибуток, однак Одеське управління офісу великих платників податків ДФС, листами від 19.12.2017 року № 65610/10/28-10-49-10 (а.с.11), від 05.01.2018 року № 448/10/28-10-49-10 (а.с.13) та від 09.02.2018 року № 6181/10/28-10-49-10 (а.с.16) повідомило позивача, що вказане питання знаходиться на розгляді, про результати якого буде повідомлено додатково.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, ПАТ «Одеський припортовий завод» звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України (а.с.18-19). Вказана скарга була направлено для розгляду, відповідно до вимог чинного законодавства, до Офісу великих платників податків ДФС (а.с.20). За результатами розгляду скарги, позивача повідомлено про те, що у зв`язку із складною економічною ситуацією позивача та відсутністю ресурсу для повернення надміру сплачених платежів з податку на прибуток, питання щодо повернення коштів перебуває на постійному контролі та у разі виникнення можливості буде повернено на розрахунковий рахунок ПАТ «Одеський припортовий завод» (а.с.21-22).

Також, судами встановлено, що позивач звертався до Одеського управління офісу великих платників податків ДФС із заявою про надання Довідки про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів (а.с.42). За результатами розгляду заяви від 26.03.2018 року № , ПАТ «Одеський припортовий завод» було відмовлено у наданні такої довідки, у зв`язку із відсутністю, станом на 27.03.2018 року, по підприємству податкового боргу (а.с.44).

Згідно з підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла у спірний період) надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначає стаття 43 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 43.1 цієї статті передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків (пункт 43.2. статті 43 Податкового кодексу України).

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (пункт 43.3. статті 43 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 43.5. статті 43 Податкового кодексу України, контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

З нормами статті 43 Податкового кодексу України узгоджуються положення Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1146 від 15 грудня 2015 року, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124 (далі - Порядок № 1146).

Так, пунктом 5 Порядку №1146 повернення помилково та/або надмiру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здiйснюється виключно на пiдставi заяви платника податку (за винятком повернення надмiру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фiзичних осiб, якi розраховуються органом ДФС на пiдставi поданої платником податкiв податкової декларацiї за звiтний календарний рiк шляхом проведення перерахунку за загальним рiчним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надмiру сплаченої суми протягом 1095 днiв вiд дня її виникнення.

У пункті 6 Порядку № 1146 визначено відомості, які має містити така заява.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 1146, у разі якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган Державної фіскальної служби готує: висновок на повернення такої суми (її частини) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку; два примірники реєстру висновків за платежами, належними державному бюджету, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку; три примірники реєстру висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.

Пункт 15 Порядку №1146 визначає, що у разі якщо вказана у заяві платника сума за даними інформаційних систем в повному обсязі відсутня як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС у строки, передбачені пунктом 8 цього Порядку для формування та передачі висновку до органу Казначейства, готує та направляє платнику письмову відмову у поверненні коштів з бюджету з пропозицією щодо проведення звірення його стану розрахунків за відповідним платежем.

Аналіз вказаних норм дає змогу дійти висновку, що обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів, є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 Податкового кодексу України. За наслідками подання відповідної заяви орган ДФС у визначені законом строки повинен або підготувати висновок про повернення такої суми, або надати письмову відмову у поверненні коштів з бюджету з пропозицію проведення звірення стану рахунків (у разі відсутності в інформаційних базах даних ДФС відомостей щодо розміру заявленої до повернення суми).

Верховний Суд України в постанові від 01.03.2016 у справі № 826/4860/13-а (№ 21-4564а15) сформував правову позицію відповідно до якої правильним способом захисту позивача у вказаній категорії справ є вимога про зобов`язання відповідача до виконання покладених на нього Законом і підзаконними актами обов`язків щодо надання органу казначейства висновку про повернення відповідних сум коштів із відповідного бюджету. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Щодо посилання відповідача на наявність податкового боргу з земельного податку, то колегія суддів зазначає, що такий борг виник у позивача після звернення до податкового органу з заявою про повернення надміру сплачених сум податку на прибуток підприємств, а отже не впливає на бездіяльність податкового органу щодо неподання відповідного висновку до органу казначейства в порядку, встановленим Податковим кодексом України.

Щодо посилання податкового органу на судові провадження, в яких оскаржуються податкові повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. За таких обставин, грошові зобов`язання за оскарженими в судовому порядку податковими повідомленнями-рішеннями не вважаються узгодженими та відповідно не набувають статусу податкового боргу.

Ні положення статті 43 Податкового кодексу України, ні Порядку № 1146 не визначають таких підстав для відмови у наданні висновку про повернення надміру сплачених сум грошових зобов`язань як наявність неузгоджених податкових зобов`язань.

Посилання скаржника на існування ймовірності винесення судових рішень на користь податкового органу, що свідчитиме про узгодження податкового боргу, визнаються колегією суддів безпідставними та такими, що ґрунтуються на припущеннях. До моменту набрання законної сили відповідними судовими рішеннями відсутні підстави вважати підтвердженою наявність у платника податкового боргу за визначеними контролюючим органом грошовими зобов`язаннями. У разі винесення судових рішень на користь органу ДФС питання стягнення відповідного боргу до бюджету має вирішуватись у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №1540/3759/18.

Разом з тим, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Так, Верховним Судом неодноразово висловлювалася правова позиція, що однією з обов`язкових передумов повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів є подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати.

В судовому засіданні представники позивача не змогли надати пояснень щодо дня виникнення переплати. Однак, позивач надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що сума переплати з податку на прибуток зростала з 2010 року.

В постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі 826/3490/18 та від 27.04.2020 у справі № 640/7371/19 сформовано висновок відповідно до якого датою виникнення надміру сплаченої суми в розумінні пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України вважається саме дата подання податкової декларації за звітний період, а не дата фактичного перерахування авансових внесків до Державного бюджету (дата відповідних платіжних доручень).

У постанові Верховного Суду від 02.04.2019 № 810/1198/16, на яку посилається позивач, ухвалено рішення за встановлених в судовому процесі обставин своєчасного (протягом 1095 днів з дня виникнення переплати) звернення платника податку з заявою про повернення сум грошового зобов`язання. Разом з тим, судом зазначено, що за наявності права позивача вимагати повернення надміру сплачених коштів безпосередньо шляхом пред`явлення вимоги про стягнення цих коштів, без виконання будь-яких дій, що мають передувати одержанню коштів, 1095 днів слід обраховувати від здійснення такої переплати. У випадку, якщо обов`язковою умовою виникнення права на повернення коштів є подання платником податків зокрема заяви про таке повернення, 1095 днів слід обраховувати від дати, коли платник податків повинний був дізнатися про порушення власних прав внаслідок бездіяльності податкового органу.

Тобто в даному випадку мова йде про строк звернення до суду. Вказана правова позиція не змінює та не впливає на початок перебігу строку звернення платника податку з заявою про повернення сум грошового зобов`язання та не суперечить положенням статті 43 Податкового кодексу України.

Суд не приймає посилання позивача на правову позицію, що висловлена у постанові Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 822/553/17, позаяк спірним питанням в межах розгляду справи був строк звернення до суду у категорії спорів щодо стягнення пені з Державного бюджету України, нарахованої на суму заборгованості з відшкодування податку на додану вартість.

Предметом оскарження у справі № 816/5390/13-а стало податкове повідомлення-рішення, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення податку на додану вартість, а відтак висновок Верховного Суду, що висловлений у даній справі, не може застосовуватися до спірних правовідносин у справі, що розглядається.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач неодноразово звертався з заявами про повернення надміру сплаченого податку на прибуток, однак не встановлено дату виникнення переплати, за поверненням якої звертався позивач.

Таким чином, судами не надано належної оцінки всім обов`язковим передумовам повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів.

Суд касаційної інстанції в силу положень частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 140, 189, 341, 344, 348, 350, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС (правонаступник Офісу великих платників податків ДФС) задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.10.2018 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 у справі № 815/2307/18 скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.10.2018 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко