Справа № 240/9053/20
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 грудня 2020 року м. Житомир

справа № 240/9053/20

категорія 104020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні суду за адресою: м.Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, клопотання ОСОБА_1 про відвід судді Житомирського окружного адміністративного суду Шимоновича Романа Миколайовича від розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Житомирської області про визнання дій неправомірними та скасування рішення,-

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Житомирської області про визнання дій неправомірними та скасування рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2020 для розгляду даної справи визначено головуючим суддею Шимоновича Р.М.

Згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №240/9053/20 та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

04 грудня 2020 року на електронну адресу суду (за вх.№51583/20) та 08 грудня 2020 року через відділ документального забезпечення суду (за вх.№51869/20) від ОСОБА_1 надійшли клопотання (аналогічні за змістом) про відвід судді ОСОБА_2 .

В обґрунтування клопотань про відвід судді позивач зазначає, що суддя Шимонович Роман Миколайович не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу, оскільки наявні обставини, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді. Зокрема, зазначила про те що допит свідка ОСОБА_3 - секретаря Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Житомирської області, яка була викликана за ініціативою суду, проведено судом у судовому засіданні за відсутності позивача.

Окрім того, з метою з`ясування всіх обставин справи позивач зверталась до суду з проханням поставити запитання представнику відповідача, однак була позбавлена такої можливості. На думку ОСОБА_1 , у такий спосіб суддя ОСОБА_2 виявив упередженість до позивача.

Окрім того, вказує, що в судовому засіданні суд зазначив, що позивачем оскаржується проміжне рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Житомирської області та дисциплінарне стягнення ще не накладено. Вказані дії та висловлювання, на думку позивача, свідчать про схильність до пояснень свідка ОСОБА_3 .

Зазначені обставини, на думку позивача, можуть вплинути на об"єктивність розгляду справи по суті.

З огляду на викладене, просить відвести суддю Шимоновича Романа Миколайовича від розгляду даної справи.

За результатами розгляду клопотання про заявлений йому відвід суддя ОСОБА_2 дійшов висновку про його необґрунтованість. Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 справу №240/9053/20 передано на автоматизований розподіл для визначення судді щодо вирішення питання про відвід у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2020, автоматизованою системою документообігу суду для вирішення питання про відвід судді Шимоновича Романа Миколайовича визначено суддю Горовенко Анну Василівну.

Відповідно до ч.8 ст.40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Розглянувши заявлені клопотання про відвід судді Шимоновича Романа Миколайовича, суд зазначає наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право відводу (самовідводу).

Підстави для відводу (самовідводу) судді наведені у статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 4 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Аналіз зазначеної процесуальної норми свідчить на користь висновку, що метою відводу судді є уникнення будь-яких ситуацій, які б свідчили про зацікавленість у розгляді справи, впливали на об`єктивність під час оцінки обставин справи та прийняття у ній рішення. Відповідно до наведених положень унеможливлюється участь судді у розгляді справи за наявності в учасника судового розгляду обґрунтованого певними об`єктивними обставинами сумніву щодо його неупередженості.

В свою чергу неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді («Морель проти Франції», пункти 45-50; «Пескадор Валеро проти Іспанії», пункт 23) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних («Лука проти Румунії», пункт 40), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду («Ветштайн проти Швейцарії», пункт 44; «Пабла Кю проти Фінляндії», пункт 30; «Мікалефф проти Мальти», пункт 96).

У рішенні в справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини, з посиланням на його усталену практику, вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43). Також стосовно об`єктивного критерію цей Суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 50, 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

Приписами частини 3 статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до положень частини 3 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Суд зазначає, що у разі незгоди із судовими рішеннями під час розгляду даної справи таке рішення може бути оскаржено у порядку, встановленому процесуальним законодавством, та не є доказом упередженості судді при розгляді справи чи підставою для задоволення заяви про відвід судді.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що думка ОСОБА_1 про те, що суддя Шимонович Р.М. не може приймати неупереджені та об`єктивні рішення у даній справі, оскільки проявив схильність до правової позиції відповідача, не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, позаяк такі доводи ґрунтуються на припущеннях і суб`єктивній оцінці позивача.

Щодо доводів позивача про те, що допит свідка ОСОБА_3 здійснено судом без участі позивача суд зазначає, що відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України заперечення позивача щодо процесуальних дій суду можуть бути викладені в апеляційній скарзі на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

З огляду на викладене, обставини, наведені позивачем в обґрунтування клопотання про відвід судді, не є такими, що відповідно до норм процесуального закону виключають участь судді у розгляді та вирішенні даної адміністративної справи.

На думку суду, доводи, викладені у клопотанні, не можуть свідчити про упередженість судді та його необ`єктивність і жодним чином не свідчать про неможливість винесення судом законного, справедливого та належним чином обґрунтованого (мотивованого) судового рішення у вказаній справі.

З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 про відвід судді Шимоновича Р.М. є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36, 37, 39, 40, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд, -

ухвалив:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відвід судді Житомирського окружного адміністративного суду Шимоновича Романа Миколайовича від розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Житомирської області про визнання дій неправомірними та скасування рішення, - відмовити.

2. Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремо від рішення суду в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Горовенко