Справа № 640/18614/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - апелянт, відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-44149-17 на суму 21 030,90 грн. та рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги №29915/6/99-99-11-05-02-25 від 01 липня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкова вимога є незаконною та протиправною, такою, що винесена з порушенням процедури прийняття та розгляду скарги Державною фіскальної службою України, оскільки позивач більше трьох років підприємницьку діяльність у якості фізичної особи-підприємця не здійснює та з 01 травня 2016 року перебуває у трудових відносинах з Благодійною організацією «Міжнародний благодійний фонд «Жовто-блакитні крила», відтак підстави для нарахування сум єдиного внеску відсутні.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано винесену Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-44149-17 на суму 21030,90 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно даних інформаційної системи ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ДПС у м. Києві як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування з 03 березня 2016 року по 31 травня 2019 року, а до цього з 06 червня 2002 року по 03 березня 2016 року перебувала на обліку в ГУ ДПС Луганської області. В інтегрованій картці платника ОСОБА_1 обліковуються автоматичні нарахування єдиного внеску як ФОП, що перебувала на загальній системі оподаткування, в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць на загальну суму 21 030,90 грн. Таким чином виникла недоїмка по несплаті зазначеної суми.

Відомості про припинення державної реєстрації в ЄДР датуються 31 травня 2019 року, тому прийнято вимогу у межах зазначеного строку та на підставі чинного законодавства. При цьому посилання позивача на те, що вона не веде підприємницької діяльності, оскільки є працевлаштованою та єдиний внесок за неї сплачує роботодавець, є безпідставними, оскільки в силу частини дванадцятої статті 9 Закону №2464-VI єдиний соціальний внесок підлягає сплаті незалежно від здійснення підприємницької діяльності та фінансового стану платника.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року, після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року, відкрито апеляційне провадження у справі №640/18614/19, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. Іншою ухвалою від 08 жовтня 2020 року призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 10 листопада 2020 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року продовжено строк розгляду справи на строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи.

Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваною вимогою встановлено наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску за період з 2017 року по І квартал 2019 року. Водночас, спірний період ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Благодійною організацією «Міжнародний благодійний фонд «Жовто-блакитні крила» на підставі наказу №1/ок від 29 квітня 2016 року, що підтверджується також записом в її трудовій книжці.

Таким чином, за висновками суду першої інстанції, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який прийнято оскаржуване рішення, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем.

Одночасно судом першої інстанції відхилено доводи позивача щодо порушення відповідачем порядку прийняття оскаржуваної вимоги, оскільки контролюючі органи мають право формувати вимоги про сплату боргу на підставі облікових даних інформаційної системи органу доході і зборів.

В той же час суд першої інстанції вбачав наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною та скасування винесеної Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-44149-17 на суму 21030,90 грн, оскільки останнім доведено неправомірність дій відповідача щодо формування податкової вимоги про сплату недоїмки, що тягне за собою визнання протиправною та скасування оскаржуваної податкової вимоги від 15 травня 2019 року №Ф-44149-17.

В зазначеній частині колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується та виходить такого.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» №909-VIII від 24 грудня 2015 року, що набрали чинності з 01 січня 2016 року, встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

При цьому, частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За нормами абз.7 часини першої статті 5 Закону №2464-VI зняття з обліку платників єдиного внеску осіб, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Відповідно до абз.2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, відповідно до зазначених норм, позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ДПС у м. Києві як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування з 03 березня 2016 року по 31 травня 2019 року, а до цього з 06 червня 2002 року по 03 березня 2016 року перебувала на обліку в ГУ ДПС Луганської області. Відомості про припинення державної реєстрації в ЄДР датуються 31 травня 2019 року.

В інтегрованій картці платника ОСОБА_1 обліковуються автоматичні нарахування єдиного внеску як ФОП, що перебувала на загальній системі оподаткування, в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць на загальну суму 21 030,90 грн. Таким чином виникла недоїмка по несплаті зазначеної суми.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (ч.8 статті 9 Закону2464-VI).

Відповідно до частин другої та третьої статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі - Інструкція №449 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено порядок стягнення заборгованості з платників.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

В разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Абзацами 1-4 пункту 3 розділу VI Інструкції передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №826/11623/16.

Приписами підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з вимогами частини першої статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Відповідно до вимог пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Як вбачається з пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Отже, в зазначеній частині суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога про сплату ЄСВ приймається не лише на підставі акту перевірки, а формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, якщо платник податків має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

Згідно пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з частиною дванадцятою статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до абз.11 пункту 3 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до облікових даних інформаційної системи ГУ ДПС у м. Києві має заборгованість у загальному розмірі 21 030,90 грн., що встановлено відповідачем на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, тобто, відповідно до норм чинного законодавства.

Згідно п. 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Стосовно тих тверджень, що позивач з 01 травня 2016 року перебуває у трудових відносинах з Благодійною організацією «Міжнародний благодійний фонд «Жовто-блакитні крила», є найманим працівником, а відтак роботодавець сплачує за неї єдиний соціальний внесок, колегія суддів зазначає наступне.

Платниками єдиного внеску, в силу пункту 4 частини першої статті 4 Закону, є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Отже, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи-підприємці.

Крім того, відповідно до частини четвертої пункту 1 розділу ІІ Інструкції №449 фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Водночас такої підстави звільнення від сплати єдиного внеску як робота найманим працівником законодавством не передбачена, а жодних доказів існування обставин, визначених частиною четвертою пункту 1 Розділу ІІ Інструкції №449, позивачем не надано і матеріали справи не містять.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що та обставина, що позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець та одночасно працює за трудовим договором, і статусу платника єдиного внеску позбавлена лише з 31 травня 2019 року не впливає на правомірність нарахування їй єдиного внеску як фізичній особі-підприємцю та не звільняє від обов`язку зі сплати такого внеску у встановлених Законом порядку та розмірі, тому вимога ГУ ДПС у м. Києві від 15 травня 2019 року №Ф-44149-17 на суму 21 030,90 грн. є правомірною та не підлягає скасуванню.

Окрім зазначеного, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги позивача №29915/6/99-99-11-05-02-25 від 01 липня 2019 року, як такого що видано з порушенням 30-ти денного терміну для надання відповіді на скаргу, та в цій частині зазначає, що матеріалами справи доведені ті обставини, що позивачем подано скаргу на оскаржувану вимогу 30 травня 2019 року, тобто початок перебігу строку розпочався 31 травня 2019 року та закінчився 30 червня 2019 року. Оскільки 30 червня 2019 року - вихідний день, то винесення рішення на наступний день - 01 липня 2019 року не порушує встановленого 30 денного строку для розгляду скарги, передбаченого статтею 25 Закону «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи, що доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм матеріального права знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача щодо визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-44149-17 на суму 21 030,90 грн. та ухвалення нового рішення в зазначеній частині, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити.

Керуючись статтями 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року у справі №640/18614/19 скасувати в частині задоволення вимог позивача щодо визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-44149-17 на суму 21 030,90 грн. та ухвалити в зазначеній частині нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-44149-17 на суму 21 030,90 грн - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят дві грн. 60 коп.).

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко