Справа № 520/16678/2020
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 р. № 520/16678/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09 жовтня 2020 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

2. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2-й поверх, м. Харків, Харківська область, 61022, код 14099344) перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-УІІІ від 10.12 2015 року з дати звернення з відповідною заявою ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 28.09.2020 р. 3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд , 2-й поверх, м. Харків, Харківська область, 61022, код 14099344) на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

В обґрунтування позову зазначено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09 жовтня 2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправним та таким, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 24.11.2020 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представником відповідача 07.12.2020 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що в спірних правовідносинах відповідач діяв в межах чинного законодавства України, оскільки у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відсутні підстави для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-УІІІ від 10.12 2015 року з дати звернення з відповідною заявою, а саме з 28.09.2020 р.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.09.1983 року по 13.06 1992 року працював у Богодухівському районному виконавчому комітеті на посадах інструктор райвиконкому, надалі завідувачем організаційно-інструкторським відділом. З 13.06.1992 року по 01.09.1994 року працював секретарем секретаріату Богодухівської райдержадміністрації. З 01.10.1997 року і по теперішній час працює в Богодухівській районній раді Богодухівського району, є особою місцевого самоврядування.

З 04.01.2015 року позивач отримує пенсію за віком, згідно ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Також судом встановлено, що 28.09.2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив перевести його з пенсії за віком, яку позивач отримує відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до ЗУ "Про державну службу".

Відділом з питань перерахунків пенсій №1 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління було винесено Рішення від 02.10.2020 року № 30 про відмову ОСОБА_1 в переводі з пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу», про що листом від 09.10.2020 року вих. №2000-0306-9/76863 повідомлено позивача.

Також судовим розглядом встановлено, що загальний страховий стаж позивача складає 47 роки 1 місяць 24 дні, у тому числі стаж державної служби - 16 років 2 місяці 29 днів (стаж на посадах в ОМС зарахований по 04.01.2001 року); військова служба 1 рік 6 місяців 11 днів.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види, призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

До 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723- XII.

З, 1 травня 2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, згідно ч.2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 p., N 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п.10 та п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889- VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 p., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 p., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 p., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 p., № 52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, щодо осіб, зазначених у п.10 та п.12 розділу XI Закону № 889-VIII законодавець з 1 травня 2016 року відновив дію ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХП.

Частиною сьомою статті 21 Закону України „Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 № 2493-ІП (в редакції, що була чинною до 01.10.2017) передбачалось, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII внесені зміни до статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", зокрема, частину сьому статті викладено в такій редакції: "Пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказані зміни застосовуються з 01.10.2017.

Таким чином суд зазначає, що на час звернення позивача з заявою до Головного управління про перехід на інший вид пенсії від 28.09.2020 року, ч.7 ст.21 Закону України „Про службу в органах місцевого самоврядування" ( в редакції Закону від 03.10.2017 № 2148-VIII) передбачає, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Крім того відповідно до положень Законів України №2493, №889-VIII, посада начальника організаційного відділу Богодухівської районної ради є посадою органу місцевого самоврядування, а не посадою державної служби. Отже, враховуючи те, що пунктами 10 і 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» №889-VIII визначено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-ХІІ «Про державну службу» виключно осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави для переведення позивача - ОСОБА_1 , на пенсію за віком відповідно до положень Закону України «Про державну службу».

Крім того суд зазначає, що з набранням чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (04 липня 2001 року) державні службовці, які працювали в органах місцевого самоврядування, набули статусу посадової особи органу місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, до 20 - річного стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців зараховуються періоди роботи на посадах, які були віднесені до категорій посад державних службовців, до набуття особою статусу посадової особи органу місцевого самоврядування, тобто до 04.07.2001 року.

Таким чином, саме з 05.07.2001 року посади, які обіймав позивач не зараховуються до стажу, що дає право на пенсію державного службовця.

Враховуючи викладене та вказані вище правові норми, суд дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв відповідно до вимог чинного законодавства у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними, а отже не підлягають задоволенню.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.