Справа № 553/643/20
Суддя: Крючко Н. І.
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/643/20
Провадження № 2-а/553/33/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.12.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого судді - Крючко Н.І.,

при секретарі - Іжик А.В.,

розглянувши у загальному позовному провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №6 батальйону №2 Нічик Сергія Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора роти №6 батальйону №2 Нічик Сергія Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режим, в якому просив скасувати постанову Інспектора роти №6 батальйону №2 Нічик Сергія Івановича від 03 квітня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП України, закрити провадження у справі.

Ухвалою суду від 13 квітня 2020 року відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду відзив на адміністративний позов, в якому проохав відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому суд повинен трактувати усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 р. у справі № К-7375/06// Єдиний державний реєстр судових рішень № - 263872).

Суд, вислухавши думку позивача у справі, дослідивши докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03 квітня 2020 року інспектором роти № 6, батальйону №2 УПП у м. Харків ДПП, лейтенантом поліції Нічик С.І. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2335409, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

В оскаржуваній постанові вказано, що ОСОБА_1 порушено п.п. 12.4 Правил дорожнього руху, а саме 03 квітня 2020 року о 10:01:57, керуючи транспортним засобом Dewoo Sens, н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху більше, як на 20 км/год, рухався зі швидкістю 88 км/год в населеному пункті с. Травневе, автодорога М03 449 км.

З даною постановою позивач не погодився, оскільки остання є безпідставною та підлягає скасуванню, так як відповідачем на початку розгляду справи не було повідомлено позивача, яка посадова особа розглядає дану справу, та стороною відповідача у порушення ст. 279 КУпАП не досліджено докази.

В обґрунтування своїх тверджень, позивачем вказувалось про те, що в ході розгляду справи відповідачем ним самостійно без сторони відповідача було вирушено до місця встановлення знаків, АД М03 449 км і с. Травневе напрямок руху з м. Полтави в бік м. Харкова для збирання доказів, згідно яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, згідно ст.251 КУпАП. Позивачем вказано, що ним було виявлено, що згідно Правил дорожнього руху України п.п.8.2.1 був відсутній дублюючий дорожній знак початок населеного пункту 5.45, так як дорога має більше ніж одну смугу руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги. Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають , могли приймати ті учасники руху, до яких вона призначена, а так як позивач рухався у крайній лівій смузі дороги, позивач зазначив, що не помістив дорожнього знаку початку населеного пункту 5.45, який не був дубльований та встановлений обабіч дороги. Намір порушувати швидкісний режим руху, як вказав в ході судового розгляду справи не мав, на обґрунтування вказаного твердження вказував про те, що його швидкість становила 88 км/год, при допустимій 110 км/год. на автодорозі дороги з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, якою ця автодорога не являється.

Поряд з цим, позивачем вказувалось про те, що ним було зафіксовано в ході збирання доказів, факт того, що відсутній дорожній знак 5.70 «Фото відео фіксування порушень Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних засобів та технічний засобів" . Дані факти не були прийняті до уваги відповідачем у ході розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Позивачем також вказувалось про те, що відповідачем у оскаржуваній постанові було зазначено невірний час скоєння правопорушення 10:01:27, тоді як він рухався о 09:10:00 і тільки о 10:00:00 год. ним було надано пояснення відповідачу у справі, але дані обставини не були прийняті до ваги відповідачем у справі.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 6 Закону України Про Національну поліцію поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про Національну поліцію під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України Про дорожній рух визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують зазначені Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що 03 квітня 2020 року інспектором роти № 6, батальйону №2 УПП у м. Харків ДПП, лейтенантом поліції Нічик С.І. було винесено постанову відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2335409, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

В оскаржуваній постанові вказано, що ОСОБА_1 порушено п.п. 12.4 Правил дорожнього руху, а саме 03 квітня 2020 року о 10:01:57, керуючи транспортним засобом Dewoo Sens, н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху більше, як на 20 км/год, рухався зі швидкістю 88 км/год в населеному пункті с. Травневе, автодорога М03 449 км.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП, настає в разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, що тягне за собою відповідальність - адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн..

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем, на підтвердження своєї позиції по справі, вказувалось в письмових поясненнях та письмових доказах у вигляді фото, які відзняті за допомогою лазерного вимірювача швидкості TRUCam LTI 20/20 ( серійний номер ТС000464), на яких зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, швидкість з якою він рухався, максимальну допустимість швидкості, місце вчинення правопорушення та відеозапис на DVD-диску.

Так, згідно координат, які автоматично визначає прилад TRUCam, за допомогою влаштованого GPS навігатора, при здійсненні заміру швидкості автомобіля позивача він знаходився в координатах 49°57'21.18''N 35°49'11, 50''Е. Перенісши ці координати за допомогою загальнодоступних карт Google Maps , встановлено, що прилад знаходився в межах населеного пункту с. Травневе.

При цьому, у відповідності до відповіді наданої Службою автомобільних доріг у Харківській області на лист Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП, в якій міститься інформація щодо місць встановлення дорожніх знаків 5.45 «Початок населеного пункту» та 5.46 « Кінець населеного пункту», які розміщені на автомобільній дорозі М-03 «Київ-Харків- Довжанський». При цьому, у додатку до даного листа міститься інформація щодо адресної прив`язки дорожніх знаків, за якою встановлено, що дорожній знак 5.45, який вказує на початок населеного пункту с. Травневе розташований на 448 кілометрі +090 метри, а дорожній знак 5.46, який вказує на кінець даного населеного пункту розташованого на 448 км +992 метрів .

Судом встановлено, що на автодорозі М-03 встановлено інформаційно - вказівний знак 5.70 Правил дорожнього руху «Фото, -відеофіксація порушень правил дорожнього рух», який попереджає водіїв про необхідність дотримання правил дорожнього руху. При цьому, схема розташування приладів TRUCam перебуває у загальному доступі у мережі інтернет. Так, у відповідності до даної схеми в межах 400-452 км а/д М-03 здійснюється вимірювання швидкісного режиму за допомогою TRUCam.

З наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 рухаючись на автодорозі М-03 повинен був помітити вказані вище дорожні знаки та рухатись зі швидкістю у відповідності до дії дорожнього знаку.

Згідно вимог пп. "б" п.12.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7.

Відповідно до п. 12.4. ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Отже, у разі перевищення водієм у населеному пункті швидкості руху транспортного засобу, передбаченої п. 12.4. ПДР, більш як на двадцять кілометрів на годину, настає відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 підтверджено перевищення позивачем швидкості руху автомобіля Dewoo Sens, н.з. НОМЕР_1 ,у населеному пункті більш як на двадцять кілометрів на годину та вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що він не порушував вимог ПДР України, суд відхиляє з огляду на те, що з наявних доказів фото доказів з лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 та відеозапису чітко вбачаються зазначені порушення.

Судом встановлено, що процедура розгляду справи після зупинки автомобіля фіксувалась на нагрудну камеру співробітника поліції, запис не переривався.

Суд констатує, що відповідачем процедура розгляду справи, роз`яснені права та можливість надати пояснення, що підтверджується відеозаписом. З наданого відеозапису вбачається, що будь-якого упередження зі сторони поліцейського не було. Так, наявним відеозаписом підтверджується, що позивачу під час розгляду справи було роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 КУ, які йому були зрозумілі. Спілкування поліцейського із позивачем зафіксовано в хронологічному порядку як і відбувались усі події.

Наданий суду відеозапис з нагрудної камери є належним та допустимим доказом, узгоджується із іншими дослідженими доказами.

Отже, наявні в справі докази підтверджують, що 03 квітня 2020 року інспектором роти № 6, батальйону №2 УПП у м. Харків ДПП, лейтенантом поліції Нічик С.І. правомірно було винесено постанову відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2335409, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

При цьому, наявні докази у матеріалах справи вказують про те, що ОСОБА_1 було порушено п.п. 12.4 Правил дорожнього руху, а саме 03 квітня 2020 року о 10:01:57, керуючи транспортним засобом Dewoo Sens, н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху більше, як на 20 км/год, рухався зі швидкістю 88 км/год в населеному пункті с. Травневе, автодорога М03 449 км.

Суд визнає неспроможними твердження позивача ОСОБА_1 про те, що на відрізку дороги, яким він рухався відсутній знак, який би обмежував швидкість дорожнього руху.

При цьому, не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що відповідачем у оскаржуваній постанові вказано невірний час правопорушення 10:01:57, оскільки він рухався приблизно о 09:10:00, натомість в 10:00:00 вже було прийнято оскаржувану постанову. В ході судового розгляджу справи встановлено, що дійсно відповідачем допущено технічну описку щодо часу, але факт вчинення порушення зафіксований лазерним вимірювачем швидкості TruCam та відеозаписом, що дата та час вчинення правопорушення є 03.04.2020 року о 09 год. 10 хв.

З даного приводу Верховним судом у справі № 459/1801/17 від 24.12.2019 року висловлено позицію, що технічна помилка у даті складання постанови про вчинення адміністративного правопорушення за доведеністі фактів вчинення такого правопорушення не може бути підставою для скасування постанови.

Суд приходить до висновку про те, що позивачем допущено порушення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, що підтверджується обставинами встановленими в ході судового розгляду.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем в ході судового розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, що вказує про безпідставність позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 5, 8,9, 72, 243 , 251 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 19 Конституції України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора роти №6 батальйону №2 Нічик Сергія Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі- відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Н. І. Крючко