Справа № 460/4569/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/4569/19 пров. № А/857/5404/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Зозуля Д.П.,

справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 20.03.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила суд визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, викладену в листі № М-3353/07.1-59 від 21.10.2019, у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі довідки Апеляційного суду Рівненської області № 05.19/1090/2018 від 19.12.2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням виплачених сум, за період з 04.12.2018 по 31.12.2018 відповідно до довідки Апеляційного суду Рівненської області № 05.19/1090/2018 від 19.12.2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року позов задоволено повністю, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, викладену в листі № М-3353/07.1-59 від 21.11.2019, у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , на підставі довідки Апеляційного суду Рівненської області № 05.19/1090/2018 від 19.12.2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці з 04.12.2018 р. ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум, за період з 04.12.2018 по 31.12.2018, відповідно до довідки Апеляційного суду Рівненської області № 05.19/1090/2018 від 19.12.2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненської області судові витрати на суму 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення мотивоване тим, що саме з 04.12.2018 р. втратили чинність положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VІII) та відновили свою дію положення цієї статті в його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом". А тому суд першої інстанції зазначає, що право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у позивачки виникло з 04.12.2018, з прийняттям Рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15).

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 01.01.2019 року є правомірним, оскільки проводити перерахунок з 04.12.2018 року згідно з поданою позивачем заявою від 20.12.2018 року у відповідача немає ніяких законних підстав, так як такий перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінились розміри складових суддівської винагороди судді.

В зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, колегія суддів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 15.12.2016 р. позивачка перебуває на обліку в пенсійному органі та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що підтверджується довідкою про перерахунок пенсії (а.с.15).

Згідно довідки Апеляційного суду Рівненської області від 19.12.2018 р. №05.19/1090/2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , станом на 04.12.2018 її суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 46516,80 грн (а.с.12).

Зі змісту відзиву на позовну заяву встановлено, що 20.12.2018 ОСОБА_1 подала заяву про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, на підставі вищезазначеної довідки Апеляційного суду Рівненської області від 19.12.2018 №05.19/1090/2018, відповідно до якої визначено суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 04.12.2018.

З 01.01.2019 на підставі заяви та відповідно до довідки від 19.12.2018 № 05.19/1090/18 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та встановлено з 01.01.2019 у розмірі 40 934,78 грн (46 516,80 х 88%), що також стверджується долученим протоколом про перерахунок пенсії(а.с.15).

Судом встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 у справі № 460/594/19, яке набрало законної сили 10.07.2019, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними дії Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у відмові в призначенні, здійсненні нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді з причини не врахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у державному закладі вищої освіти та в частині відмови в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2018 та з 01.01.2019 та відмови у виплаті недоплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2018 та з 01.01.2019. Зобов`язано Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області зарахувати в стаж роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою у державному закладі вищої освіти та призначити (визначити) ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючому на відповідній посаді судді, без обмеження граничного, максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді, яка на час виходу у відставку мала стаж роботи на посаді судді 26 років 03 місяці 20 днів, починаючи з 01.01.2018 - часу звернення до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області із заявою про проведення перерахунку. Зобов`язано Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючому на відповідній посаді судді, без обмеження граничного, максимального розміру щомісячного довічного утримання, як судді, яка на час виходу у відставку мала стаж роботи судді 26 років 03 місяці 20 днів, врахувавши половину строку навчання за денною формою у державному закладі вищої освіти, починаючи з 01.01.2018 та з 01.01.2019 з урахуванням раніше виплачених сум.

Як зазначає відповідач у відповіді від 21.11.2019 № М-3353/07.1-59, на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 у справі № 460/594/19 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, після чого щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 становило:

3 01.01.2018 - 27910,08 грн. (31011,20 грн. х 90 %);

3 01.01.2019 - 41865,12 грн. (46516.80 грн. х 90 %);

з 01.02.2019 - 45643,68 грн. (50715.20 грн. х 90 %) (а.с.13-14).

Позивачка зазначає, що 04.12.2018 прийнято Конституційним Судом України рішення у справі № 11-р/2018 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", яким положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відтак, на думку позивачки, саме з 04.12.2018 змінився розмір грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а тому з 04.12.2018 виникли підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді відставці, а не з 01 числа місяця, наступного після збільшення розміру суддівської винагороди.

Не погоджуючись з відмовою відповідача щодо здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум, за період з 04.12.2018 по 31.12.2018, відповідно до довідки Апеляційного суду Рівненської області № 05.19/1090/2018 від 19.12.2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Пунктом 4 ч.5 ст. 126 Конституції України встановлено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Закон №1402-VIII визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до п.2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у п.п.7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із ч.1 ст. 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до ч.2 ст. 142 Закону №1402-VIII, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частинами 3, 4 та 5 ст. 142 Закону №1402-VIII передбачено, що щомісячне грошове утримання судді у відставці виплачується у відсотковому співвідношенні від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційним Судом України 04 грудня 2018 року прийнято рішення №11-р/2018, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII.

Зазначено, що це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

У цьому рішенні Конституційний Суд України відзначив про обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а, отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.

До того ж, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в спірних правовідносинах є підстави для застосування положень рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз.2 п.2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) від 03 червня 2013 року №3-рп/2013.

Так, у цьому рішенні наголошено, що право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Так, відповідно до висновків рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, розмір посадового окладу судді місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, має визначатись відповідно до положень Закону №2453-VІ у первинній редакції (із застосуванням величини мінімальних заробітних плат).

Так, аналіз положень даного закону дає підстави для висновку про відсутність в ньому обов`язку застосовувати для визначенні посадового окладу судді розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так, п.53 Закону №1774-VІІІ встановлює базовий оклад судді, який він буде отримувати після проходження кваліфікаційного оцінювання.

Отже, наведеним Законом не внесено відповідних змін до Закону №2453-VІ.

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року Суд констатував, що неспроможність держави вчасно виплачувати суддям їх виплати, є несумісною з потребою їх здатності виконувати свої професійні функції неупереджено, щоб не зазнавати тиску і впливу на поведінку. Неспроможність держави гарантувати адекватну та своєчасну виплату винагороди національним суддям та невизначеність, у якій вони залишаються, порушує справедливий баланс, що має виникнути між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права заявників на мирне володіння своїм майном.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок держави виплачувати судді у відставці довічне грошове утримання встановлений нормами Закону №2453-VІ. Відсутній інший законодавчий акт, яким були внесені зміни в цей спеціальний закон. З наведеного випливає висновок, що невиконання обов`язку з боку Держави проводити відповідні виплати, які законодавчо встановлені, становить порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а саме: позбавлення майна на умовах, що не встановлені Законом.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у позивача виникло з 04 грудня 2018 року, з прийняттям рішення Конституційним Судом України №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) та з моменту підвищення грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, що відповідає вимогам Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі № 460/4569/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 14.12.2020 року