Справа № 320/13035/20
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

14 грудня 2020 року м. Київ № 320/13035/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до Приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Лагоди Олександра Сергійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватне підприємство "Опен Свіфт Інвест", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про скасування рішення, поновлення запису про іпотеку, скасування свідоцтва,

в с т а н о в и в:

9 грудня 2020 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (далі - ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія") з позовом до Приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Лагоди Олександра Сергійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватне підприємство "Опен Свіфт Інвест", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про скасування рішення, поновлення запису про іпотеку, скасування свідоцтва.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Публічно-правовий спір у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Дослідивши наявні матеріали справи, судом встановлено наступне. 26 лютого 2008 р. між ПАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 24/П/56/2008-840 від 26 лютого 2008 року. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 26 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нельзіним М.С., та зареєстрованим в реєстрі за № 615, в якому громадянка України ОСОБА_3 виступає майновим поручителем, та відповідно до якого іпотекодавцями передано в іпотеку нерухоме майно: Земельна ділянка площею 0,0984, розташовано за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:174:0069.

21 квітня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» укладено Договір № GL3N415722 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 615, згідно з яким банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та заставодавців (іпотекодавців), поручителів. Відповідно до Договору ТТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" набуло право Кредитора за кредитним договором № 24/ПУ56/2008-840 від 26 лютого 2008 року, укладеного з ОСОБА_2 , та набуло право Іпотекодержателя за Іпотечним договором від 26 лютого 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нельзіним М.С., та зареєстрованим в реєстрі за № 615.

Таким чином, ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" є новим кредитором ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитним договором № 24/П/56/2008-840 та новим іпотекодержателем за договором іпотеки.

15 листопада 2020 року ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", аналізуючи інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, дізналися про те, що 21 травня 2020 року Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Лагода О.С. видав свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, зареєстроване в реєстрі за № 1101.

21 травня 2020 року на підставі вищезазначеного свідоцтва зареєстроване право власності на нерухоме майно: на земельну ділянку площею 0,0984, розташовано за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:174:0069.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 207250947 від 22 квітня 2020 року та з Договору про відступлення права вимоги № GL3N415722 від 21 квітня 2020 року, укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" та ПАТ «КБ «Надра», іпотекодержателем даної земельної ділянки є ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія". Отже, з 21 квітня 2020 року ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" є іпотекодержателем земельної ділянки, що є забезпеченням виконання зобов`язання за кредитним договором № 24/П/56/2008-840.

Заявником під час моніторингу інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна виявлено, що 22 травня 2020 року рішенням приватного нотаріуса Лагода Олександра Сергійовича було припинено обтяження, запис про яке було внесено на підставі договору іпотеки №615 від 26 лютого 2008 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нельзін М.С., обтяжуване майно: Земельна ділянка площею 0,0984, розташовано за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:174:0069; номер запису про іпотеку № 36308490 від 26 лютого 2008 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 207250947 від 22 квітня 2020 року станом на дату укладення Договору № GL3N415722 про відступлення права вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" є іпотекодержателем відповідно до договору іпотеки № 615 від 26 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нельзіним М.С.

Оскільки 21 квітня 2020 року ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" став іпотекодержателем майна що знаходиться в іпотеці: Земельної ділянки площею 0,0984, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:174:0069, то припинення іпотеки рішенням приватного нотаріуса Лагода О.С. індексний номер: 52338069 від 22 травня 2020 року без відома іпотекодержателя на думку позивача є незаконним та безпідставним.

Судом встановлено, що заявник - ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" - звернувся до суду про скасування реєстраційного запису, яким перереєстровано земельну ділянку площею 0,0984, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:174:0069 з ОСОБА_2 на нового власника - ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер: 1004, виданий 27 травня 2020 р. приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області.

Отже, заявник, зазначаючи про оскарження реєстраційного запису, фактично звертається за захистом майнових прав і оспорює належність майна іншому власнику, який на підтвердження свого права власності надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 4 вересня 2020 р. № 222737751 . Ця інформація свідчить про вчинений правочин і відноситься до доказів, які підтверджують право власності третьої особи на земельну ділянку.

Таким чином, позивач, оспорюючи офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття третьою особою речових прав на нерухоме майно, намагається відновити свої права на майно шляхом пред`явлення адміністративного позову до суб`єкта владних повноважень, який від імені держави здійснює державну реєстрацію речових прав на рухоме майно та їх обтяжень, в обхід передбаченого законом порядку розв`язання цивільно-правових спорів між суб`єктами цивільного права та без застосування передбачених законом способів захисту цивільного права.

Позов, предметом якого є реєстраційні дії, здійснені на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого можуть бути розв`язані питання, пов`язані з реєстрацією прав власності (у даному випадку на земельну ділянку), не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії щодо майна, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією права власності на це майно, а тому цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Крім того, суд звертає увагу ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", що вимоги щодо поновлення запису та скасування свідоцтва є похідними за своїм характером та залежать від вирішення питання щодо права власності на спірне майно. Так, ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" звернувся до суду саме з метою захисту свого особистого майнового права та інтересу, відповідно спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Отже, цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить розглядати в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом за правилами підсудності, визначеними статтями 26-30 ЦПК України.

Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті провадження у цій справі.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 320/13035/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до Приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Лагоди Олександра Сергійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватне підприємство "Опен Свіфт Інвест", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про скасування рішення, поновлення запису про іпотеку, скасування свідоцтва.

2. У порядку виконання вимог частин п`ятої-шостої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя роз`яснює Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", що розгляд цієї справи належить до юрисдикції загального місцевого суду за правилами підсудності, визначеними ЦПК України. Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Журавель В.О.