Справа № 140/15918/20
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року ЛуцькСправа № 140/15918/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною щодо непроведення 03 травня 2019 року остаточного розрахунку по виплаті компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016-2019 року при звільненні з військової служби, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних сум в частині невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016-2019 роки при звільненні з 04 травня 2019 року по 17 серпня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що проходив військову службу за контрактом на різних посадах в підрозділах Державної прикордонної служби України та відповідно до наказу начальника Лисичанського прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.05.2019 № 86-ОС його звільнено з військової служби за пунктом а частини п`ятої статті 26 Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку із закінченням строку контракту, та було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Як зазначив позивач, на день виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідач не провів з ним повний розрахунок, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки за 2016-2019 роки як учаснику бойових дій у сумі 25180,41 грн., яка була виплачена позивачу за рішенням суду лише 17 серпня 2020 року.

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.07.2020 №69 Про завершення заходів з припинення діяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_2 , затверджений передавальний акт та визначено правонаступником всіх активів та зобов`язань військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , код НОМЕР_3 ).

ОСОБА_1 вважає, що у даному випадку з боку відповідача має місце затримка розрахунку при звільненні з військової служби, що відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) є підставою для виплати йому середнього заробітку з моменту звільнення по день остаточного розрахунку 17 серпня 2020 року.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позов (а.с.38-41) його вимоги заперечив та просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування цієї позиції відповідач покликаючись на рішення Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №0940/1532/18 вказує, що за наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини 1 статті 117 КЗпП України є безпідставним. У зв`язку з тим, що відбулося виконання рішення суду позивач не набув права на отримання середнього заробітку.

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на різних посадах в підрозділах Державної прикордонної служби України, зокрема з 28.07.2016 по 31.01.2018 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_4 , а в подальшому з 01.02.2018 по 03.04.2019 в ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частини НОМЕР_2 ) Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.07.2020 №69 Про завершення заходів з припинення діяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_2 , затверджений передавальний акт та визначено правонаступником всіх активів та зобов`язань військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , код НОМЕР_3 ).

Наказом начальника Лисичанського прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.05.2019 № 86-ОС ОСОБА_1 звільнено з військової служби за пунктом а частини п`ятої статті 26 Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку із закінченням строку контракту, та було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.13).

При цьому ОСОБА_1 було виплачена одноразова грошова допомога, грошова компенсація за невикористані 15 днів основної допомоги, премія у розмірі 45%, грошова допомога на оздоровлення за 2019 рік та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

15 квітня 2019 року позивач звернувся до відповідача із вимогою нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 роки.

Листом від 31.07.2019 №14/4294 (а.с.16-17) відповідач повідомив позивачу про те, що грошова компенсація за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016-2019 роки не передбачена, а тому у виплаті компенсації позивачу було відмовлено.

За позовом позивача Волинський окружний адміністративний суд, рішенням у справі від 12 червня 2020 року №140/5944/20 зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_6 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані ним дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019 роки.

На виконання вказаного рішення суду Луганським прикордонним загоном 17 серпня 2020 року було перераховано позивачу 25180,41 грн.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення повного розрахунку при звільненні з військової служби невиплати на день виключення зі списків особового складу військової частини грошової компенсації за невикористані дні додаткової календарної відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 роки, звернувся з даним позовом до суду про зобов`язання провести нарахування та виплату на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 04 травня 2019 року по 17 серпня 2020 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частин першої і другої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Обчислення середньої заробітної плати працівникам, зокрема за час вимушеного прогулу здійснюється згідно з Порядком №100.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Розділу ІІ Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 4 пункту 2 Розділу ІІ Порядку №100 визначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Суд вважає, що з прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавця виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Тобто, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення КЗпП України передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Відтак у цих правовідносинах відсутні правові підстави для застосування до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку належних сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а тому позовні вимоги про зобов`язання провести нарахування та виплату на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 04 травня 2019 року по 17 серпня 2020 року задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція щодо незатосування статті 117 КЗпП до правовідносин, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, викладена у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №0940/1532/18, постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі №822/2663/15.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.Д.Ковальчук