Справа № 826/4712/16
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року м. Київ № 826/4712/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді-доповідача Клименчук Н.М., суддів Каракашьяна С.К., Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс»

до 1. Державної фіскальної служби України,

2. Одеської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та скасування рішення №500060001/2015/610146/2 від 04 вересня 2015 року, та № 2959/6/99-99-25-01-04-15 від 11 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» (далі - позивач, ТОВ «Фастімпекс») звернулося до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 1, ДФСУ) та Одеської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 2, Одеська митниця) з вимогами про визнання протиправними дій відповідача 2 з коригування митної вартості товару відповідно до митної декларації від 04 вересня 2015 року, скасування рішення відповідача 2 від 04 вересня 2015 року №500060001/2015/610146/2, а також скасування рішення відповідача 1 від 11 лютого 2016 року №2959/6/99-99-25-01-04-15 щодо відмови у задоволенні скарги.

Позовні вимоги обґрунтованj тим, що на виконання зовнішньоекономічного контракту №R/F/0312 від 01 березня 2012 року на поставку засобів кріплення, укладеного між ТОВ «Фастімпекс» як Покупцем та Shanghai Renzhao Snandard Parts Co.LTD (КНР) як Продавцем, останнім було здійснено поставку засобів кріплення, у зв`язку з чим позивач звернувся до Одеської митниці для оформлення вантажу за декларацією від 04 вересня 2016 року № 500060001/2015/016420, заявленою за методом визначення митної вартості, а саме: за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), з додаванням усіх документів, що підтверджують митну вартість товару та обраний метод визначення.

Поставка товару здійснювалася на умовах, визначених вищевказаним контрактом Шанхаєм.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару посадовою особою Одеської митниці було запропоновано декларанту подати додаткові документи, а саме: виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації виробника товару, висновки про якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Водночас, рішенням від 04 вересня 2015 року №500060001/2015/610146/2 митну вартість було кореговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну, а саме: за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів до рівня 0,9447 доларів США за 1 кг.

Після прийняття цього рішення позивач здійснив заходи щодо випуску товару у вільний обіг під фінансову гарантію за митними деклараціями №500060001/2015/016487 (сума складала 27 894,64 грн.).

Для підтвердження митної вартості товарів листом від 12 листопада 2015 року №1211/6/016487 позивач надав до Одеської митниці додаткові документи, які витребовувалися, проте, у відповідь Одеською митницею повідомлено, що підстави для визнання заявленої митної вартості та скасування рішення від 25 вересня 2015 року №500060001/2015/610176/2 відсутні.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до відповідача 1 із скаргою від 23 грудня 2015 року, проте у її задоволенні було відмовлено листом від 11 лютого 2016 року №2959/6/99-99-25-01-04-15.

Посилаючись на те, що Одеською митницею не взято до уваги подані додаткові документи, розглянуто їх з порушенням терміну, визначеного частиною дев`ятою статті 55 Митного кодексу України, не скасовано рішення про коригування митної вартості та не повернуто товариству фінансову гарантію, а відповідачем 1 проігноровано аргументи, викладені у скарзі, та залишено її без задоволення, позивач звертається до суду з даним адміністративним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Погрібніченка І.М. від 12 квітня 2016 року, після усунення позивачем недоліків згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2016 року, відкрито провадження у справі, визначено провадити колегіальний судовий розгляд, призначено справу до судового розгляду, запропоновано відповідачам подати письмові заперечення на позовну заяву та усі наявні докази.

Протоколом автоматичного розподілу від 13 квітня 2016 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Погрібніченка І.М., суддів Шулежка В.П., Іщук І.О.

Позивачем 06 червня 2016 року подано додаткові пояснення та докази щодо позовних вимог (а.с.96-114).

Через канцелярію суду 14 червня 2016 року відповідачем 2 подано письмові заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи за відсутності представника від Одеської митниці.

Від відповідача 1 письмових заперечень, заяв, клопотань, пояснень до суду не налходило.

В судовому засіданні 14 червня 2016 року після пояснень сторін у справі, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

У зв`язку з припиненням повноважень судді Погрібніченка І.М. за розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року № 1988 призначено повторний автоматичний розподіл справи №826/4712/16, за результатами якого визначено для розгляду наступний склад суду: головуючий суддя - Клименчук Н.М., судді Іщук І.О., Шулежко В.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року справу №826/4712/16 прийнято мною у своє провадження, призначено її до колегіального розгляду.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та викладено його у новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці розгляд справи 18 січня 2018 року не відбувся. Окрім того, за результатами повторного автоматичного розподілу справи для розгляду справи № 826/4712/16 визначено такий склад колегії: суддя-доповідач - Клименчук Н.М., судді - Каракашьян С.К., Шрамко Ю.Т.

Через неявку усіх учасників справи, судове засідання 08 лютого 2018 року не відбулося, колегією суддів ухвалено рішення про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (частина друга статті 77, частина четверта статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи з урахуванням наявних у справі матеріалів та ухвалює рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, 04 вересня 2015 року для оформлення вантажу відповідно до митної декларації №500060001/2015/016420 до Одеської митниці звернулося ТОВ «Фастімпекс».

Подаючи декларацію, декларант користувався методом визначення митної вартості, а саме: за ціною договору (контракту) щодо вартості товарів, які імпортуються відповідно до зовнішньоекономічного контракту №R/F/0312 від 01 березня 2012 року на поставку засобів кріплення, укладеного між ТОВ «Фастімпекс» як Покупцем та Shanghai Renzhao Snandard Parts Co.LTD (КНР) як Продавцем.

Як стверджує позивач, і цих тверджень не спростовано відповідачами, поставка товару за митною декларацією №500060001/2015/016420 здійснювалася на комерційних умовах FOB Шанхаю (пункт 2.1 Контракту), у зв`язку з чим позивач посилається на положення міжнародних правил Інкотермс, затверджених Міжнародною торгівельною палатою, де термін FOB означає, що витрати на перевезення та страхування товару здійснюється на добровільній основі та мають бути оплачені покупцем від зазначеного місця, тобто у даному випадку витрати на перевезення та страхування товару від порту Шанхай до кордону України зобов`язаний був нести Покупець.

Враховуючи зазначене, ТОВ «Фастімпекс» покладено зазначені витрати в декларацію митної вартості на підставі документів про вартість перевезення (вартість послуг транспортування товару від порту Шанхай до порту Одеса) відповідно до рахунку від 02 вересня 2015 року №ЧБ0208, виданий транспортною компанією ТОВ «Чайніз Бразерс».

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів посадовою особою Одеської митниці запропоновано позивачу подати додаткові документи на підтвердження митної вартості товару та обраного методу її визначення, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації виробника товару; 3) висновки про якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Витребувані документи листом від 12 листопада 2015 року надано позивачем, зокрема: виписка з бухгалтерської документації (реєстри документів, відомості, платіжні доручення, рахунки-фактури, акти); специфікація від 24 липня 2015 року з перекладом, висновки про якісні характеристики товару від 19 жовтня 2015 року №19/10-2015.

Водночас, не дочекавшись додаткових документів, рішенням Одеської митниці від 04 вересня 2015 року №500060001/2015/610146/2 митну вартість імпортованих товарів було кориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну, а саме: за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів до рівня 0,9447 доларів США за 1 кг.

Одночасно на лист позивача від 12 листопада 2015 року відповідачем 2 надано відповідь від 23 листопада 2015 року про відсутність підстав для визнання заявленої митної вартості та скасування рішення від 04 вересня 2015 року №500060001/2015/610146/2.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивачем 23 грудня 2015 року подано скаргу до Державної митної служби України, за результатами розгляду якої листом від 11 лютого 2016 року відмовлено у її задоволенні.

Обґрунтовуючи незгоду з рішеннями відповідачів, позивач посилається на норми Митного кодексу України, відповідно до яких заборонено вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 Митного кодексу України, та стверджує, що товариством було подано усі документи, які передбачені зазначеною статтею Кодексу, а також додаткові, які вимагалися відповідачем 2, проте, належної уваги та детального аналізу надані документи не отримали, внаслідок чого відповідачами прийнято оскаржувані рішення.

У свою чергу відповідач 2 зазначає, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією №500060001/2015/016420 від 04 вересня 2015 року, було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а окрім того, документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) відповідно до пункту 3.1 зовнішньоекономічного контракту від 01 березня 2012 року зазначено, що сплата за товари здійснюється як у вигляді передоплати, так і можливе відстрочення платежу, але жодних відомостей щодо порядку здійснення розрахунку за товари, подані до митного оформлення, документи не містять;

2) відповідно до пункту 2.1 зовнішньоекономічного контракту від 01 березня 2012 року передбачені умови поставки FOB, при цьому ризики за втрату вантажу несе Покупець; в наданих до митного оформлення документах відсутні страхові документи проти звичайних ризиків у незалежних страхових компаній відповідно до їх правил транспортного страхування на суму партії товару, яка поставляється, а також надані документи, що містять відомості про вартість страхування, викликали сумніви (зокрема, довідка про транспортні витрати).

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 51 Митного кодексу України (тут та далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженої ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (стаття 52 Митного кодексу України).

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій статті 53 Митного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, для підтвердження митної вартості товару разом з митною декларацією №500060001/2015/016420 від 04 вересня 2015 року позивачем подано інвойс на поставку товарів від 24 липня 2015 року №LY 15058, зовнішньоекономічний договір (контракт) від 01 березня 2012 року № R/F/0312 та інші документи.

Згідно з положеннями частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органами доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Також, частинами першою, четвертою статті 337 Митного кодексу України визначено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України , здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені Кодексом.

Окрім того пунктами 7.1, 7.3, 7.4 Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками в митній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №597 (чинного станом на 04 вересня 2015 року) (далі - Порядок №597), передбачено, що за результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товару та транспортних засобів через митний кордон України, у тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками, що здійснюється відповідно до статті 337 Митного кодексу України, митні органи обирають форми та обсяг митного контролю.

Як стверджує відповідач 2, під час митного оформлення товарів за митною декларацією №500060001/2015/016420 від 04 вересня 2015 року програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України - прийняття рішення про коригування митної вартості.

Отже, під час перевірки правильності визначення митної вартості товарів та поданих позивачем документів відповідачем 2 з урахуванням положень Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року, Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН (ECE/TRADE/148) (Женева, вересень 1983 року) було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та відсутні усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та визначення ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

В частині десятій статті 58 Митного кодексу України наведені витрати (складові митної вартості), які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, до яких, зокрема, віднесені витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Пунктом 7 частини десятої статті 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була практично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, як витрати на страхування цих товарів.

Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) - це міжнародні правила по тлумаченню найбільш широко використовуваних торгових термінів в області зовнішньої торгівлі, у них зазначені яка з сторін договору-купівлі продажу повинна здійснити необхідні для перевезення та страхування дії, коли продавець передає товар покупцю.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), за умовами терміну FOB FREE ON BOARD (…named port of shipment) ФРАНКО-БОРТ (…назва порту відвантаження), термін "франко-борт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець.

Як стверджує відповідач 2, в наданих до митного оформлення документах були відсутні страхові документи проти звичайних ризиків у незалежних страхових компаній відповідно до правил їх транспортного страхування на суму партії товару, яка поставляється, а ті документи, що були надані та містили інформацію про вартість страхування викликали сумніви, зокрема, довідка про транспортні витрати, що виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості відповідно до умов частини першої статті 54 Митного кодексу України.

За таких обставин, керуючись частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, якою визначено, що якщо документи, визначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки, або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності)такі додаткові документи, Одеською митницею повідомлено позивача про необхідність подання додаткових документів, зокрема: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації виробника товару; 3) висновки про якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

У свою чергу позивач на митній декларації від 04 вересня 2015 року зробив запис про неможливість подання додаткових документів протягом 10 календарних днів, фактично подавши їх лише 12 листопада 2015 року.

Водночас, частиною першою статті 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно пунктів 2 та 3 частини шостої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

Отже, оскільки в документах, наданих позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією №500060001/2015/016420 від 04 вересня 2015 року містилися розбіжності та були відсутні усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, а також за тих умов, що позивач повідомив про неможливість надання документів протягом 10 календарних днів, у Одеської митниці виникли обґрунтовані та передбачені пунктом 2 частини шостої статті 54 Митного кодексу України підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів та відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.

При цьому суд вважає за доцільне підкреслити, що інших способів, ніж витребування додаткових документів та надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару у митного органу щодо узгодження митної вартості товару із декларантом законодавчими нормами не передбачено.

У рішенні про коригування митної вартості товарів №500060001/2015/610146/2 від 04 вересня 2015 року наведені обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано. Також у рішенні визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи, у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю - митна декларація від 05 серпня 2015 року №500060001/2015/014444.

Товар, який надійшов на адресу позивача було випущено у вільний обіг за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х Митного кодексу України за митною декларацією №500060001/2015/016487 від 04 вересня 2015 року.

Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, при митному оформленні товарів за вказаною митною декларацією забезпечено фінансовою гарантією шляхом внесення коштів на відповідний рахунок органу доходів і зборів.

Відповідно до частин восьмої та дев`ятої статті 55 Митного кодексу України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. У разі надання декларантом додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Як вже зазначено суд раніше, для підтвердження заявленої митної вартості відповідно до частини восьмої статті 55 Митного кодексу України до Одеської митниці позивачем надісланий лист від 12 листопада 2015 року №1211-6/01487 з копіями документів.

За результатами розгляду зазначеного листа Одеською митницею листом від 23 листопада 2015 року повідомлено товариство про відсутність підстав для скасування рішення про коригування митної вартості товарів №500060001/2015/610146/2 від 04 вересня 2015 року, оскільки серед наданих документів відсутні висновки про якісні характеристики товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями.

Таких самих висновків дійшла й Державна фіскальна служба України, розглядаючи скаргу позивача, та листом від 11 лютого 2016 року повідомила товариство, що підстави для перегляду рішення про коригування митної вартості товарів відсутні. При цьому відповідачем 1 зазначено, що відповідно до пункту 3.1 контракту від 01 березня 2012 року передбачено, що оплата за товар здійснюється покупцем у доларах США за допомогою безготівкового банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, який вказано у контракті, як часткова передоплата, 100 відсоткова передоплата або оплата по факту поставки. Підставою для платежу є проформа-інвойс або інвойс, наданий продавцем.

Як зазначено відповідачем 1, у наданому позивачем платіжному дорученні від 10 серпня 2015 року №35463 у графі 70 відсутнє посилання на проформу-інвойс, наданий до митного оформлення, що робить неможливим його ідентифікацію з оцінюваними товарами та суперечить умовам контракту.

Пунктом 4.4 контракту від 01 березня 2012 року передбачено, що поставка кожної партії товару має супроводжуватися оригіналами документів, зокрема, коносаментом, сертифікатом походження, пакувальним листом, декларацією країни експорту, фумігаційним сертифікатом, які на розгляд відповідачів, як і суду, не подавалися.

Серед іншого відповідачем 1 також зазначено, що: у наданих позивачем рахунках від 02 вересня 2015 року №ЧБ0208 та від 07 вересня 2015 року №ЧБ0213 є посилання на номер замовлення ЧБ000000113, проте не надано для розгляду самої заявки щодо організації перевезення товарів; юридичні адреси та банківські реквізити сторін, зазначені в договорі-дорученні різняться; на розгляд надано рахунок від 07 вересня 2015 року №ЧБ0213 та акт від 04 вересня 2015 року №168 прийому-передачі виконаних робіт за організацію транспортно-експедиторського обслуговування на території України, проте не надано рахунку та акта щодо організації транспортно-експедиторського обслуговування за межами митної території України.

Стосовно зазначених тверджень Державної фіскальної служби України позивачем будь-яких спростувань та доказів зворотного суду не надано.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення відповідачів №500060001/2015/610146/2 від 04 вересня 2015 року, та № 2959/6/99-99-25-01-04-15 від 11 лютого 2016 року відповідають вищезазначеним вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, щодо вимог про прийняття рішень: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За таких обставин, з урахуванням наведеного вище суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та їх недоведеність достатніми та переконливими доказами, у зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких судові витрати підлягають відшкодуванню лише при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» до Державної фіскальної служби України, Одеської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та скасування рішення №500060001/2015/610146/2 від 04 вересня 2015 року, та №2959/6/99-99-25-01-04-15 від 11 лютого 2016 року - відмовити повністю.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс», адреса: 65025, м. Одеса, 21 км. Старокиївського шосе, 38, ідентифікаційний код 34380660, тел. +25.

Відповідач 1: Державна фіскальна служба України, адреса: 04655, м. Київ, Львівська площа, будинок 8, , тел. +59.

Відповідач 2: Одеська митниця Державної фіскальної служби України, адреса: 65078, м. Одеса, вул.. Гайдара, 21, корпус А, ідентифікаційний код 39441717, тел.: +00.

Суддя - доповідач Н.М. Клименчук

Судді С.К. Каракашьян

Ю.Т. Шрамко