Справа № 640/23224/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 01 листопада 2019 року № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи податкове повідомлення - рішення від 01 листопада 2019 року № , відповідач діяв поза межами повноважень та не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, без дотримання принципу рівності перед законом.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції наголошує на тому, що на виконання п. 286.5 ст. 286 далі ПКУ Ірпінським управлінням ГУ ДФС у Київській області сформовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 07 червня 2018 року №-1008, в якому визначена сума податкового зобов`язання по орендній платі за землю за 2016 рік в сумі 147429,70 грн., яка сплачена платіжним дорученням від 21 вересня 2016 № 4270975SВ та сума податкового зобов`язання по орендній платі за землю з фізичних осіб за 2018 рік в сумі 156275,48 грн. При цьому вказує на те, що керуючись п.42.4 ст.42 ПКУ Ірпінським управлінням ГУ ДФС у Київській області в ІТС «Податковий блок» зафіксовано дату вручення податкового повідомлення- рішення форми «Ф» від 07 червня 2018 року № -1008 26 липня 2018 року. Звертає увагу на те, що граничний термін сплати податкового зобов`язання по орендній платі за землю за 2018 рік по податковому повідомленні-рішенні форми «Ф» від 07 червня 2018 року №-1008 був 24 вересня 2018 року. Ірпінським управлінням ГУ ДФС у Київській області за результатами проведеної камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання по орендній платі за землю з фізичних осіб винесено податкове-повідомлення рішення за несвоєчасну сплату орендної плати за землю з фізичних осіб 17 квітня 2019 року № на загальну суму штрафної санкції 43485,69 грн. Проте зазначає, що при формуванні податкового повідомлення - рішення форми «Ш» від 17 квітня 2019 року № в ІТС «Податковий блок» - «Податковий аудит» на підставі акту камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання по орендній платі за землю з фізичних осіб за 2018 рік від 14.03.2019 № 000854/10-36-56-06/ НОМЕР_1 помилково включено умовно нараховані штрафні (фінансові) санкції в сумі 12230,59 грн. Підкреслює, що Ірпінським управлінням ГУ ДПС у Київській області з врахуванням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року по справі № 640/8096/19 (повний текст рішення складено 18 вересня 2019 року), складено податкове повідомлення- рішення від 01 листопада 2019 року № в сумі 31255,10 грн. та розрахунок штрафної (фінансової) санкції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що апеляційна скарга відповідача носить формальний характер, обставини наведені в апеляційній скарзі повністю повторюють відзив на позовну заяву наданий під час розгляду справи у суді першої інстанції, та зазначає, що викладені доводи не підтверджені доказами, які б надавили право органу ДПС застосовувати рішення суду, яке не набрало законної сили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 березня 2019 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання по орендній платі за землю з фізичної особи - ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 24 вересня 2018 по 07.02.2019 рр., результати якої оформлені актом № 000854/10-36-56-06/ НОМЕР_1 .

На підставі висновків вказаного акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 17 квітня 2019 року № , відповідно до якого за затримку на 136 та 42 календарних днів сплати грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб в сумі 217428,45 грн., до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 20% в сумі 435485,69 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року по справі № 640/8096/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 17 квітня 2019 року в частині застосування суми 12 230 (дванадцять тисяч двісті тридцять) гривень 59 коп. штрафу з орендної плати.

01 листопада 2019 року Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № , відповідно до якого за затримку на 136 календарних днів сплати грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 20% в сумі 31 255, 10 грн.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що грошове зобов`язання, визначене контролюючим органом згідно податкового повідомлення - рішення від 17 квітня 2019 року № , станом на дату прийняття відповідачем оскаржуваного рішення в даній справі (01 листопада 2019 року), в силу п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України вважалося неузгодженим, що в свою чергу не давало податковому органу правових підстав для вчинення дій, передбачених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України, отже прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є передчасним.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент проведення перевірки) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

За змістом пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Отже, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю та формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, оскаржуваним рішенням до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 20% в сумі 31 255, 10 грн., а саме за затримку на 136 календарних днів сплати грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 61 152, 95 грн.

У той же час, судом першої інстанції встановлено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області прийнято за результатами судового оскарження податкового повідомлення-рішення від 17 квітня 2019 року № .

Так, пунктом 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, визначено, що платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

При цьому, відповідно до п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:

60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;

60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Відповідно до п. 60.5 ст. 60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Порядок набрання рішенням суду законної сили врегульовано статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно якої рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції набирає законної сили, зокрема, шляхом прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17 квітня 2019 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області, за результатами камеральної перевірки було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 20% в сумі 435485,69 грн., зокрема, за затримку на 136 днів сплати грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 156 275, 50 грн. застосовано штрафну санкцію в сумі 31 255, 10 грн. та за затримку на 42 дні сплати грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 61 152, 95 грн. - в сумі 12 230, 59 грн.

При цьому, ОСОБА_1 оскаржила вказане податкове повідомлення-рішення у судовому порядку, за результатами розгляду якого, Окружним адміністративним судом міста Києва рішенням від 06 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено частково та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 17 квітня 2019 в частині застосування суми 12 230 (дванадцять тисяч двісті тридцять) гривень 59 коп. штрафу з орендної плати. В іншій частині вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, грошове зобов`язання, визначене контролюючим органом згідно податкового повідомлення - рішення від 17 квітня 2019 року № , станом на дату прийняття відповідачем оскаржуваного рішення в даній справі (01 листопада 2019 року), в силу п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України вважалося неузгодженим, оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року набрало законної сили 19 грудня 2019 року, що в свою чергу не давало податковому органу правових підстав для вчинення дій, передбачених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким що підлягає скасуванню.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Н.М. Єгорова

Судді: Є.О. Сорочко

І.В. Федотов