Справа № 260/2762/20
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2020 року м. Ужгород№ 260/2762/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 , представник - Білоцерковець Ю.С.,

відповідача - представник Палко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Закарпатській області від 04 серпня 2020 року №65-о "Про звільнення ОСОБА_1 "; 2) поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору активних заходів оперативного управління Головного управління ДФС у Закарпатській області з 05.08.2020 р.; 3) стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 05 серпня 2020 року по дату ухвалення рішення.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку із організаційними змінами у структурі ГУ ДФС у Закарпатській області його було попереджено про можливе майбутнє звільнення із займаної посади, а в подальшому наказом №65-о від 04.08.2020 звільнено з посади завідувача сектору активних заходів оперативного управління ГУ ДФС у Закарпатській області на підставі п. 64 пп. «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів). Вказане звільнення вважає протиправним та таким, що проведено з порушенням законодавчих норм, оскільки відповідачем не було запропоновано в день попередження наявні вакантні посади та не дотримано його переважного права на залишення на роботі.

17 вересня 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №191/10/07-16-10-00 від 14.09.2020, відповідно до якого проти задоволення позову заперечив. Зокрема вважає, що на виконання вимог постанов Кабінету Міністрів України №1200 від 18.12.2018 та №846 від 25.09.2019 в ГУ ДФС у Закарпатській області проводилися реорганізаційні заходи, в тому числі, ліквідація Оперативного управління ГУ у Закарпатській області як окремого структурного підрозділу у зв`язку з чим працівники податкової міліції були попереджені про наступне вивільнення із займаних посад. Так, 25 травня 2020 року таке повідомлення отримав позивач. 27 липня 2020 року позивачу запропоновано наявні вакантні посади, від яких останній відмовився. Безпосередньо перед звільненням позивачу повторно запропоновано продовжити роботу на одній із вакантних посад, однак позивач від такої пропозиції відмовився з мотивів бажання працювати виключно на посаді завідувача сектору активних заходів ГУ ДФС. У зв`язку з наведеним позивача було звільнено зі служби. При цьому при звільненні позивачу були виплачені всі належні суми грошового забезпечення. Вважає безпідставними посилання позивача на норми Закону України "Про державну службу", оскільки останній державним службовцем не був. Натомість спірні правовідносини регулюються нормами Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114.

21 вересня 2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив б/н від 21.09.2020, в якій погодився з твердженнями відповідач про неможливість застосування до спірних правовідносин норм Закону України "Про державну службу". Разом з тим зазначив, що положеннями спеціальної законодавчої норми не врегульовано питання процедури повідомлення особи про вивільнення та ряд інших спірних питань, а тому такі повинні вирішуватися в порядку Кодексу законів про працю України. Так, ст. 49-2 вказаного законодавчого акту встановлено обов`язок роботодавця одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці запропонувати працівнику іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Однак відповідач такий обов`язок не виконав, оскільки пропозиція щодо вакантних посад надана тільки через 2 місяці.

В судовому засіданні 02 грудня 2020 року позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в засіданні суду проти задоволення позову заперечив, обґрунтовуючи обставинами, наведеними у відзиві.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) у період з 18 жовтня 1999 року по 04 серпня 2020 року проходив службу в органах податкової міліції. На момент звільнення ОСОБА_1 перебував на посаді завідувача сектору активних заходів оперативного управління Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - ГУ ДФС у Закарпатській області) (арк. спр. 17 - 19).

Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200, від 25.09.2019 №846, регламенту ГУ ДФС у Закарпатській області та наказу ДФС України від 17.04.2020 №51, наказом ГУ ДФС у Закарпатській області №32 від 07.05.2020 введено в дію з 07 травня 2020 року організаційну структуру та штатний розпис ГУ ДФС у Закарпатській області на 2020 рік (арк. спр. 47).

На підставі вищенаведеного 26 травня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про скорочення у зв`язку з реорганізацією, зміною організаційної структури та штатного розпису посади, яку він займав, та попереджено про можливе наступне звільнення 04 серпня 2020 року згідно п. 64 пп. «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114, при відсутності можливості подальшого використання на службі (арк. спр. 48).

Разом з попердженням ОСОБА_1 наявні вакантні посади запропоновано не було, що не заперечується відповідачем.

29 липня 2020 року ОСОБА_1 було ознайомлено із запропонованими в додатку до попередження про наступне вивільнення від 27.07.2020 наявними вакантними посадами в ГУ ДФС у Закарпатській області, а саме:

- старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління;

- слідчого з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління;

- старшого інспектора з особливих доручень сектору діловодства управління оперативно-розшукової діяльності;

- старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів управління оперативно-розшукової діяльності;

- оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів управління оперативно-розшукової діяльності;

- старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ сектору аналізу та прогнозування криміногенних факторів управління оперативно-розшукової діяльності;

- старшого оперуповноваженого оперативно-технічного відділу управління оперативної підтримки;

- старшого інспектора відділу організаційно-аналітичного забезпечення.

Однак від запропонованих вакантних посад ОСОБА_1 відмовився та виявив бажання продовжувати працювати на посаді завідувача сектору активних заходів ГУ ДФС у Закарпатській області (арк. спр. 49).

04 серпня 2020 року ОСОБА_1 повторно запропоновано вищезазначені вакантні посади, від зайняття яких останній відмовився з тих мотивів, що такі є нижчими від тієї, яку він займав (арк. спр. 50).

Наказом голови комісії з реорганізації ГУ ДФС у Закарпатській області №65-о о/с від 04 серпня 2020 року полковника податкової міліції ОСОБА_1 , завідувача сектору активних заходів оперативного управління ГУ ДФС у Закарпатській області, звільнено з 04 серпня 2020 року з посади та податкової міліції ДФС у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 пп. «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 (арк. спр. 51).

З метою захисту порушеного права на працю, що проявилося у незаконному, на думку позивача, звільненні, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи питання законності звільнення позивача із займаною посади, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 24 Європейської соціальної хартії, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби.

Громадянам згідно ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Позивач на момент звільнення проходив службу в підрозділах податкової міліції, що входили до складу органів Державної фіскальної служби України.

Так, підрозділи податкової міліції, відповідно до Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010, є спеціальним підрозділом по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діє у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Відповідно до п. 353.1 ст. 353 Податкового кодексу України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення).

Норми п. 8 Положення передбачають виключні підстави для дострокового звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, серед яких, у зв`язку із скороченням штатів у разі відсутності можливості використання на службі.

Вказане узгоджується також з пп. «г» п. 64 Положення, відповідно до якого особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Вказана норма стала підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Так, в обґрунтування правомірності звільнення позивача ГУ ДФС в Закарпатській області посилається на проведення в органах державної фіскальної служби реорганізаційних заходів, в тому числі, ліквідації Оперативного управління як окремого структурного підрозділу.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудовий спір, пов`язаний зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суд має з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 повідомлено про те, що посада, яку він займає, підлягає скороченню у зв`язку з реорганізацією, зміною організаційної структури та штатного розпису (арк. спр. 48).

З метою з`ясування реального існування в ГУ ДФС в Закарпатській області скорочення штатів, що безпосередньо впливає на правомірність оскарженого рішення, судом проведено порівняльний аналіз наданих відповідачем штатних розписів станом на 12 лютого 2020 року та на 07 травня 2020 року. Як вбачається з таких, за результатами здійснених реорганізаційних заходів кількість штатних одиниць в ГУ ДФС в Закарпатській області збільшилася на 6, при цьому кількість штатних одиниць сектору активних заходів, де працював позивача, залишилася незмінною, а посада завідувача сектору не ліквідована (арк. спр. 37 - 46).

Таким чином, суд вважає, що фактичного скорочення штатів, як необхідної підстави для дострокового звільнення зі служби на підставі пп. «г» п. 64 Положення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, в ГУ ДФС в Закарпатській області не було. Жодних доказів наявності обставин, що стали підставою для звільнення ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Проведені реорганізаційні заходи, за твердженнями відповідача, полягали у ліквідації оперативного управління ГУ ДФС в Закарпатській області як окремого структурного підрозділу. Однак, суд вважає, що такі зміни не стосуються позивача, оскільки не вплинули на штатну чисельність сектору активних заходів, де він працював.

Суд також вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду, яка міститься у постанові від 31 січня 2019 року у справі №820/4077/17, відповідно до якої в разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Зміна найменування бюджетної установи, її структури та штатного розпису є її реорганізацією. В юридичній практиці така форма реорганізації називається перетворенням.

При цьому переведення працівників з однієї посади на іншу чи з одного структурного підрозділу до іншого здійснюється в разі, якщо діяльність бюджетної установи не припиняється, але змінюються її повноваження, структура чи штатний розпис, тобто проводяться організаційно-штатні заходи, реорганізація.

Ч. 4 ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40).

Вказане узгоджується також з нормами Положення, оскільки таким не передбачена можливість звільнення у разі проведення реорганізації за відсутності скорочення штату.

Відповідно до п. 356.1 ст. 356 Податкового кодексу України, держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Таким чином, гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються у тому числі і на осіб, що проходять службу в органах податкової міліції.

Слід зазначити, що законодавчими нормами, що регламентують порядок проходження служби в органах податкової міліції, не врегульовано порядок проведення звільнення у разі скорочення штатів.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відтак, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31 січня 2019 року у справі №820/4077/17.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Порядок вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва і праці врегульовані нормами ст. 492 КЗпП України, тому суд вважає за можливе застосувати вказані норми трудового законодавства й до спірних правовідносин.

Так, відповідно до зазначеної вище правової норми, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Вказане покликане забезпечити дотримання рівності прав на працевлаштування усіх працівників, посади яких підлягають скороченню.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Всупереч вищенаведеному відповідач запропонував ОСОБА_1 наявні вакантні посади не одночасно з попередженням про звільнення, а тільки через 2 місяці після цього, що існували станом на 27 липня 2020 року. При цьому, запропоновані посади не є рівноцінними тій, що займав позивач.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що відповідачем порушень норми трудового законодавства, що покликані забезпечити захист трудових прав працівників під час проведення реорганізаційних заходів, пов`язаних зі скороченням штату та змінами в організації праці.

Окрім того, ГУ ДФС в Закарпатській області не доведено наявності причин неможливості переведення ОСОБА_1 на посаду завідувача сектору активних заходів ГУ ДФС у Закарпатській області, яку він займав до звільнення. При цьому суд зазначає, що законодавчі норми не передбачають можливість безпідставного звільнення працівника з посади, що не була ліквідована, в тому числі, у разі здійснення реорганізаційних заходів.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу на існування виключних підстав для дострокового звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, що передбачені п. 8 Положення, які відповідач, як роботодавець, повинен дотримуватися беззаперечно.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 від подальшого проходження служби не відмовлявся, а навпаки, виявив бажання проходити службу, про що зазначив у додатках до попердження про наступне вивільнення від 27.07.2020 та від 04.08.2020.

У зв`язку з наведеним суд вважає, що ОСОБА_1 був звільнений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому наказ ГУ ДФС у Закарпатській області №65-о від 04.08.2020 слід визнати протиправним та скасувати, а позивача поновити на займаній, на час звільнення посаді.

Відповідно до п. 24 Положення, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Вказане узгоджується також з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, відповідно до яких у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок). Так, відповідно до пп. «з» п. 1 даного Порядку він також застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Абз. 3 п. 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

П. 3 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п. 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

З огляду на перелік вищенаведених показників, які підлягають включенню до складу заробітної плати при обчисленні середнього її розміру, суд вважає за необхідне здійснити розрахунок такого з врахуванням складових, зазначених в довідці №145/07-16-05-02-09 від 04.11.2020 (арк. спр. 66). При цьому суд звертає увагу позивача на неможливість врахування всіх складових, зазначених в довідці №153/07-16-05-02-09 від 01.12.2020, оскільки частина з таких носить разовий та компенсаційний характер.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За правилами п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки ГУ ДФС у Закарпатській області №145/07-16-05-02-09 від 04.11.2020, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , з урахуванням кількості фактично відпрацьованих у вказаний період робочих днів, становила - 709,70 грн. (14834,37 + 15682,79 / 43), а середньомісячна заробітна плата - 15258,55 грн. (709,70 * ((20 + 23) / 2).

Відтак, загальна сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 05.08.2020 по 02.12.2020, що підлягає виплаті на користь позивача, становить 59614,80 грн.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. У зв`язку з чим рішення в частині поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді та присудження виплати заробітної плати за один місяць у розмірі 15258,55 грн. підлягає до негайного виконання.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, 88000, код ЄДРПОУ - 39393632) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Закарпатській області від 04 серпня 2020 року №65-о "Про звільнення ОСОБА_1 ".

3. Поновити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) на посаді завідувача сектору активних заходів оперативного управління Головного управління ДФС у Закарпатській області або на рівнозначній посаді з 05 серпня 2020 року.

4. Стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, 88000, код ЄДРПОУ - 39393632) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 59614,80 грн. (П`ятдесят дев`ять тисяч шістсот чотирнадцять гривень 80 коп.).

5. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді завідувача сектору активних заходів оперативного управління Головного управління ДФС у Закарпатській області або на рівнозначній посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення у межах одного місяця в розмірі 15258,55 грн. (П`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім гривень 55 коп.) підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року).

Повний текст рішення виготовлено 11 грудня 2020 року.

СуддяР.О. Ващилін