Справа № 420/5578/20
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/5578/20
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Димерлія О.О.

суддів: Танасогло Т.М. , Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року по справі № 420/5578/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Одеській області про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( далі-позивачка ) звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом № 3232-3087/5-02/8-1500/20 від 29 квітня 2020 року, ОСОБА_1 , у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 21 лютого 2005 року по 29 лютого 2020 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої померлим чоловіком ОСОБА_2 пенсії в розмірі 122 725,68 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів за період з 21 лютого 2005 року по 29 лютого 2020 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої померлим чоловіком ОСОБА_2 пенсії в розмірі 122 725,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання судового рішення відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нараховано суму коштів з урахування виплачених сум. Фактичну виплату перерахованої пенсії здійснено у березні 2020 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивачки. 13 квітня 2020 року остання звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою, в якій просила у відповідності до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", провести нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Листом від 29 квітня 2020 року відповідач відмовив позивачці у здійсненні компенсації втрати частини доходів.

Вважаючи протиправними дії відповідача, що полягають у відмові у нарахуванні та виплаті компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 18 серпня 2020 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у вигляді листа №3232-3087/5-02/8-1500/20 від 29 квітня 2020 року щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходів, за період з 21 лютого 2005 року по 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 29 лютого 2020 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої померлим чоловіком ОСОБА_2 пенсії в розмірі 122 725,68 грн.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів за період з 21 лютого 2005 року по 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 29 лютого 2020 року у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 122 725,68 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги свою позицію відповідач обґрунтував тим, що сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Вказує на відсутність підстав для обчислення компенсації, оскільки на виконання судового рішення перерахунок пенсії позивача проведено у повному обсязі і пенсійний орган не є належним відповідачем у справі, оскільки виплата коштів, нарахованих на виконання судового рішення, проводилась Державною казначейською службою України.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що затримка виплати суми перерахованої пенсії ніяким чином не залежить від органів Пенсійного фонду України, а тому вимога щодо стягнення компенсації з відповідача не відповідає вимогам чинного законодавства.

В силу приписів пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2011 року по справі № 2-а-234/10/1522, постановою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2012 року скасовано в частині встановлення кінцевого терміну виплати перерахованої пенсії, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої з розміру основної (державної) пенсії в розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75 % від мінімальної пенсії за віком у період з 21.02.2005 року по 01.01.2008 року та з 22.05.2008 року з урахуванням вже виплачених сум основної та додаткової пенсії за вказані періоди.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 13 жовтня 2017 року по справі №2-а-234/10/1522, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 року, у зв`язку зі смертю позивача, проведено заміну сторони у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-а-234/10/1522 з стягувана ОСОБА_2 на його правонаступника - ОСОБА_1 .

На виконання судового рішення, відповідачем нараховано позивачці кошти у розмірі 122 725,68 грн., а фактичну виплату перерахованої пенсії здійснено у березні 2020 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивачки.(а.с.19)

13 квітня 2020 року позивачка звернулася до відповідача із заявою щодо проведення розрахунку і виплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно із постановою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2012 року по справі № 2-а-234/10/1522.

Листом за № 3232-3087/Б-02/8-1500/20 від 29 квітня 2020 року відповідач повідомив позивачці про відсутність підстав для виплати компенсації.

Не погодившись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог, з неправомірності дій пенсійного органу.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV частиною 2 статті 46 якого встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із пунктом 1 Порядку № 159 дія такого поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Пунктом 2 Порядку № 159 встановлено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Таким чином, дія зазначених нормативних положень поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати особі передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 року по справі № 522/9778/16-а, від 15.08.2019 року по справі № 674/24/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року по справі № 759/9631/17.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5 Порядку № 159).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, зокрема, коштів Пенсійного фонду.

Отже, нормативно передбачено різні джерела виплати компенсації. Щодо Пенсійного фонду України, то компенсації можуть виплачуватися як за рахунок коштів самого Фонду, так і за рахунок коштів, що спрямовуються на ці цілі з бюджету.

При цьому, правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Слід також зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Такі спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Разом з тим, право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Крім того, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

У даній справі нарахування та виплата позивачці пенсії відбулись у зв`язку із прийняттям пенсійним органом відповідних рішень на виконання судового рішення.

Правомірність відмови у нарахуванні та виплаті компенсації за втрату частини доходу скаржник аргументує тим, що сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підлягає під визначення доходів, передбачених Законом № 2050-ІІІ, однак такі аргументи на переконання суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки кошти, нараховані відповідачем на користь позивачки при перерахунку пенсії за рішенням суду, входили в структуру пенсійних виплат позивача, такі нараховані в результаті відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії, а тому не можуть вважаться доходом, який має разовий характер.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 08.08.2019 року по справі № 638/19990/16-а та від 19.12.2019 року по справі № 522/1189/17.

Стосовно посилань скаржника, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не є належним відповідачем у справі, оскільки виплату нарахованих пенсій за рішенням суду здійснює Державна казначейська служба України та її територіальні органи,судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Обов`язок по розрахунку та виплаті компенсації покладається саме на орган, який вчасно не виплатив особі дохід. Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили обов`язок нарахування (перерахунку) та виплати пенсії покладено на органи пенсійного фонду, а не на органи казначейства України, а тому позивачка не може нести фінансові втрати через неналежне виконання своїх обов`язків відповідачем. Саме Пенсійний фонд України та його територіальні органи, є суб`єктами владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Щодо посилання скаржника на Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

У межах спірних правовідносин позивачка просила нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованих сум пенсії, що врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159, а не нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду, що передбачено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440, а тому положення останньої до спірних правовідносин не можуть бути застосовані.

Згідно до частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328,329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року по справі № 420/5578/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Одеській області про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Єщенко О.В.