Справа № 380/4058/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/4058/20 пров. № А/857/10929/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Затолочного В.С., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Хомич О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року (головуючий суддя Сакалош В.М., м.Львів) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Комсервіс» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «М-Комсервіс» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області в якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача №004410502 від 14.04.2020 про визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 160962,50 грн.; №004390502 від 14.04.2020 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 35366,25 грн.; №004400502 від 14.04.2020 про зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2019 року на 75674,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними та скасовано оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення №004410502, №004390502, №004400502 від 14.04.2020.

Стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Комсервіс» сплачений судовий збір у розмірі 4080 (чотири тисячі вісімдесят) грн. 10 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає його таким, що суперечить чинному законодавству, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що Головним управлінням ДПС у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань проведення взаємовідносин із ТОВ «Олд Трейд» за період липень 2019 року та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податковій декларації з податку на прибуток за 2019 рік, за результатами якої складено акт від 24.03.2020 №613/05.2/40949645 та прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 14.04.2020 №004410502, №004390502, №00440502.

Перевіркою встановлено порушення Позивачем вимог п.5, п.6, н.7, п.9 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 (із змінами та доповненнями), п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України 02.12.2010 р. №2755- VI (із змінами та доповненнями), чим занижено податок на прибуток, який підлягає відображенню у рядку 06 Податкової декларації з податку на прибуток за період 2019 року на загальну суму 93570 грн. та п.198.1, п.198,2, п.198.3, ст.198, п.200.1 п.200.2, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, внаслідок чого за період липень 2019 завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту (р.19 Податкової Декларації) на суму 75674 грн. та занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету (р. 18 Податкової Декларації) на загальну суму 28293 грн.

При проведені перевірки використано дані з автоматизованої інформаційної системи ДФС: БД АІС «Податковий блок»; дані з архів електронної звітності Центру обробки електронної звітності ДФС України (Єдиний реєстр податкових накладних); договори, укладені з ТзОВ «Олд Трейд» від 01.03.2019 №1/03/2019, від 07.05.2019 №7/05/2019, довідки про вартість виконаних будівельних робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт, платіжні доручення, податкові накладні, картка рахунку 631 по контрагенту ТОВ «Олд Трейд».

Позивачем до перевірки надано договір від 01.03.2019 №1/03/2019, відповідно до якого ТзОВ «Олд Трейд» зобов`язувалось виконати для ТзОВ «М-Комсервіс» будівельні роботи, а саме: капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення Т-14-16 Львів-Пустомити-Меденичі, км 17+050-км 28+200 та договір від 07.05.2019 №7/05/2019 - капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення Н-13 Львів-Самбір-Ужгород, км 10+200-км-78+757 Львівської області.

Аналіз копій актів приймання виконаних будівельних робіт засвідчив, що їх зміст підтверджує нереальність операцій з надання вказаних робіт, враховуючи наступне.

Щорічна норма тривалості робочого часу на одну людину, при 40 - годинному робочому тижні, згідно розрахунків Міністерства соціальної політики України на 2019 рік становить 1993,00 людино-години. Згідно наведеного розрахунку, при 40-годинному робочому тижні, норма тривалості робочого часу на одну людину у липні 2019 року 184 людино-годин.

Надурочні ж роботи не повинні перевищувати для кожного працівника 4 години протягом двох днів підряд і 120 годин на рік (ст. 65 КЗпП України).

Згідно з аналізом представленого до перевірки актів приймання виконаних будівельних робіт за період липень 2019, сумарні витрати праці робітників-будівельників та робітників, що обслуговують машини становлять 5388,34 люд.-год. на обсяг робіт.

Відповідно до поданого ТОВ «Олд Трейд» звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за період липень 2019, середньооблікова кількість штатних працівників становила 17 осіб.

Враховуючи кількість працівників ТОВ «Олд Трейд», та сумарні витрати праці робітників згідно актів приймання виконаних будівельних робіт 5388,34 люд.-год. на обсяг робіт за липень 2019, працівники підприємства при 8-го динному робочому дні повинні були виконувати роботи 40 днів.

Крім того у ТОВ «Олд Трейд» відповідно до аналізу ЄРПН відсутні власні та орендовані основні фонди - машини та обладнання, транспортні засоби, спецтехніка та достатній людський ресурс, ТОВ «Олд Трейд» не могло виконати зазначений обсяг робіт у місячний термін.

Крім цього, відповідно до АІС «Податковий блок» підсистеми «Архів електронної звітності Центру обробки електронної звітності ДФС України» встановлено, що ТОВ «Олд Трейд» в липні 2019, згідно з даними системи ЄРПН у липні 2019 виписано 300 податкових накладних на суму ПДВ 11 020 841,88 грн. іншим суб`єктам господарської діяльності.

Таким чином, проведеним аналізом встановлено ТОВ «Олд Трейд» за липень 2019 здійснював виконання різних видів будівельних робіт на об`єктах замовників-контрагентів, що перебувають на обліку у віддалених областях (Івано-Франківській, Львівській, Київській, Дніпропетровській областях) при чисельності працівників на підприємстві 17 осіб та відсутності у підприємства власних основних засобів, достатніх трудових ресурсів, які згідно зазначеної номенклатури в зареєстрованих податкових накладних одночасно мали б виконувати наведені вище роботи.

Вважає, що ТзОВ «Олд Трейд» не могло фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, віддаленості контрагентів один від одного, відсутністю необхідних транспортних засобів та майна, недостатньої чисельності трудових ресурсів та відсутністю залучених контрагентів-підрядників необхідних для виконання вищевказаних робіт (послуг).

Отже, надані до перевірки ТзОВ «М-Комсервіс» документи (договори, акти виконаних робіт та податкові накладні, платіжні доручення), що оформлені від імені ТОВ «Олд Трейд» не відповідають приписам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, а тому не можуть бути прийняті в якості первинних документів бухгалтерського обліку.

Вважає, що вказані господарські операції є удаваними не спрямованими на реальне настання правових наслідків, а спрямовані лише на формування платником податкового кредиту та витрат, у зв`язку із відображенням її змісту у первинних документах. Перерахування платником податків коштів за нереальною господарською операцією не зменшує активів платника податків (зменшення власного капіталу підприємства), що виключає можливість їх кваліфікації як витрати. Оплата за нереальною операцією з придбання послуг не може впливати на визначення витрат згідно з п. 6 П(С)БО - 16, оскільки валюта балансу залишається незмінною, тобто не відбувається зменшення активів, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Водночас ст.1 Закону №996 визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Зважаючи на той факт, що договори, податкові накладні, акти надання послуг не відповідають фактичному руху (його відсутності в дійсності) активів, останні не можуть враховуватися в даних податкового обліку, оскільки згідно положень ПК України відображенню в податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений на первинних документах, відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту. Господарська операція, яка фактично не відбулась, не спрямована на реальне настання правових наслідків, а спрямована лише на формування платником податкового кредиту у зв`язку із відображенням її змісту у первинних документах.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку (Постанова Верховного Суду від 05.03.2019 року по справі №826/6902/15).

Крім цього, Верховний Суд у постановах від 31.03.2020 у справі №824/434/15-а, від 21.02.2020 у справі №826/17443/15 зазначив, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, недоліки в їх заповненні, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, та інші обставини, які в можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, які були долучені відповідачем до матеріалів справи, а саме: копіям фінансового звіту ТзОВ «Олд Трейд» на 30.09.2019 рік та звіту про нарахування єдиного внеску ТзОВ «Олд Трейд» за липень 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що в період із 11.03.2020 по 17.03.2020 на підставі направлень №№3270, 3271 виданих ГУ ДФС у Львівській області та наказу ГУ ДПС у Львівській області від 11.03.2020 №1849, уповноваженими особами контролюючого органу було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «М-Комсервіс» з питань проведення взаємовідносин із ТОВ «ОлдТрейд» за період липень 2019 та правомірності їх відображення у податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2019 та податковій декларації з податку на прибуток 2019 р., згідно якої у періоді, що перевірявся позивач мав взаєморозрахунки з ТзОВ «ОлдТрейд» на загальну суму 623800 грн. в т.ч. ПДВ 103966,67 грн.

За наслідками проведеної перевірки уповноваженими особами відповідача складено акт від 24.03.2020 №613/05.2/40949645, згідно якого встановлено наступні порушення:

1) п.5 п.7 П(С)БО 15 Дохід, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.1.34 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (із змінами та доповненнями) занижено податок на прибуток, який підлягає відображенню у рядку 06 Податкової декларації з податку на прибуток на загальну суму 93570,00 за 2019р.

2) п.198.1, п.198.2, п.198.3, ст.198, п.200.1 п.200.2, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), внаслідок чого підприємством за період липень 2019 року завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту (р.19 Податкової декларації) на суму 75674 гри. та занижено ПДВ. що підлягає сплаті до бюджету (р.28 Податкової декларації) на загальну суму 28293,00 грн.

На підставі згаданого вище акта ГУ ДПС у Львівській області винесено податкові повідомлення-рішення від 14.04.2020: № відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 35366,25 грн.; № відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму 116962,50 грн; № відповідно до якого зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2019р. на 75674,00 грн.

Розглядаючи спір судом першої інстанції вірно враховано, що згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п.п. 16.1.2. п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків і зборів.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит визначається як сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Положеннями пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

У пункті 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

У пункті 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

З огляду на це суд першої інстанції вірно вважав, що платник податку на прибуток підприємств з метою визначення об`єкта оподаткування - прибутку визначає фінансовий результат до оподаткування (прибутку або збитку) шляхом коригування (збільшення або зменшення), використовуючи дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. При цьому показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів, витрат та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248 (зі змінами) (далі Положення № 318), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

У пунктах 6, 7 розділу «Визнання витрат» зазначеного Положення № 318 визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно з пунктом 10 розділу «Склад витрат» цього Положення №318 собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси».

Відповідно до пункту 11 розділу «Склад витрат» цього Положення №318 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

У пункті 11 розділу «Склад витрат» цього Положення передбачено, що до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Згідно положень абзацу 11 частини першої статті 1, частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції вірно вважав, що показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що передбачено у пункті 44.2 статті 44 Податкового кодексу України.

До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції.

Задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції з`ясовано, що у період який перевірявся позивач мав господарські відносини з ТОВ «ОлдТрейд».

Позивач протягом червня-липня 2019 року залучав до виконання робіт ТОВ «ОлдТрейд», згідно наступних договорів: договір №01/03/2019 від 01.03.19 згідно пункту 1.1 якого передбачено, що Замовник доручає а Виконавець зобов`язується виконати наступні роботи: «Капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення Т-14-16 Львів-Пустомити-Меденичі». ТОВ «ОлдТрейд» виконано робіт на суму 240 800.00 грн. з ПДВ; договір №7/05/2019 від 07.05.19, згідно пункту 1.1 якого передбачено, що Замовник доручає а Виконавець зобов`язується викопати наступні роботи: «Поточний середній ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення Н-13 Львів- Самбір Ужгород». ТОВ «ОлдТрейд» виконано робіт на суму 383 000,00 грн. з ПДВ.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем було надано наступні первинні документи: договори, договірна ціна, локальний кошторис на будівельні роботи, підсумкова відомість ресурсів, довідка про вартість виконаних робіт, акти приймання виконаних робіт, податкові накладні, платіжні доручення. Крім того в бухгалтерському обліку вказані взаємовідносини відображено наступним проведенням: Дт 93 КтбЗІ 519 833,33 грн.; Д-т 63 1 К-т 311623 800,00 грн.; Дт 64 КтбЗІ - 103 966,67 грн.

Оплата здійснена підприємством у відповідності до платіжних доручень шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «ОлдТрейд» на суму 623800,00 грн.

Відхиляючи доводи відповідача, на які він також покликався і в апеляційній інстанції, як на підставу нереальності господарських операцій, на відсутність у контрагента необхідних матеріальних та трудових ресурсів, суд першої інстанції з чими погоджується колегія суддів, вірно вказав, що нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, обумовлених лише посиланням на недостатність у контрагента-покупця послуг трудових ресурсів.

Відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Тому посилання відповідача на наявність лише 17 зареєстрованих працівників не є обґрунтованими.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагента позивача, як на підставу для відмови в задоволенні позову, також є необґрунтованими, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей. Фактично доводи контролюючого органу в сукупності зводяться до порушень ТОВ «ОлдТрейд», а не позивача.

Отже у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок, платник не може відповідати за порушення, допущені іншими особами, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб. Проте, посадовими особами ГУ ДПС у Львівській області під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено. Жодною нормою діючого законодавства не передбачено обов`язку платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ними бухгалтерського та податкового обліку.

Аналогічний за змістом та по суді висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 13.11.2018 у справі №805/528/17-а, та від 14.08.2018 у справі №815/3479/17.

Крім того, платник має право на нарахування податкового кредиту по ПДВ при одночасному виконанні наступних умов: наявності податкової накладної, оформленої у відповідності із імперативними нормами ПК, прийняття товару (робіт, послуг) на свій облік на підставі первинних документів, використання їх в господарській діяльності.

Сума податку на додану вартість по податкових накладних включено до складу податкового кредиту за липень 2019 в сумі 103967,00 грн, як вказано в акті перевірки, що відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за відповідні періоди, що не суперечить вимогам, встановленим Законом України від 16.07.1999 року № 996/XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Ведення обліку доходів і витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством ревізором в акті перевірки підтверджено, описано первинні документи, на підставі яких вівся облік і вказано бухгалтерські проведення. Вказане виключає факт порушення вимог ст.44 ПК України.

Також суд першої інстанції правильно зауважив, що в «Системі автоматизованого співставлення податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України» не встановлено розбіжностей по взаєморозрахунках між даними підприємствами. Боргові зобов`язання перед бюджетом у ТзОВ «М-Комсервіс», ТОВ «ОлдТрейд» відсутні, підприємства не перебувають в процесі припинення або ліквідації. Первинні документи по взаємовідносинах із вказаними товариствами належним чином оформлені, підписані уповноваженими представниками даних організацій.

Крім того судом першої інстанції правильно вказано, що згідно із пунктом 2.1 Розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 2.4 Розділу 2 зазначеного Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. Разом з тим, дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинна здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Також, згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку, активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств та організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.99 №291 (надалі Інструкція) план рахунків бухгалтерського обліку містить окремий рахунок 79 «Фінансові результати», який безпосередньо призначений для обліку й узагальнення інформації про фінансові результати підприємства.

Фінансовий результат від основної діяльності - це прибуток (збиток) від основної діяльності підприємства, який є різницею між сумою доходів від реалізації готової продукції, товарів, робіт, послуг й доходів від іншої операційної діяльності та сумою собівартості реалізованої готової продукції, товарів, робіт і послуг, адміністративних витрат, витрат на збут, інших операційних витрат.

Визначаються фінансові результати шляхом визначення доходів та відповідних витрат підприємства.

Доходи це збільшення економічних вигід у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного капіталу (крім зростання капі талу за рахунок внесків власників).

Витрати - це зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Дані товари (роботи, послуги) використані підприємством у власній господарській діяльності при виконанні робіт Замовникам.

Наявні у матеріалах справи первинні документи, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та містять відомості які у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення.

Відповідачем не було доведено та надано достатніх доказів, які б свідчили, що наявні у позивача чи його контрагента трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності.

В обґрунтування прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо спірного контрагента, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у періоді що перевірявся, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Досліджені в процесі розгляду справи первинні документи за своєю формою та змістом не суперечать вимогам податкового законодавства та мають необхідні обов`язкові реквізити визначені законом.

У контролюючого органу відсутні повноваження щодо визнання правочинів недійсними (нікчемними) при проведенні перевірки платників податків, оскільки законодавством встановлено спеціальну судову процедуру для визнання правочинів нікчемними/недійсними, контролюючим органом, всупереч вимог процесуального законодавства, таких доказів надано не було, зокрема судового рішення, яким би було визнано договори позивача з контрагентом недійсними або нікчемними.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 03.09.2019 (справа №826/15850/17).

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність відповідачем - суб`єктом владних повноважень правомірності своїх рішень, а відтак позов задоволено підставно.

Також суд першої інстанції вірно, з урахуванням вимог статті 139 КАС України, вирішив питання про розподіл судових витрат.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року по справі № 380/4058/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді В. С. Затолочний
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 10.12.2020