Справа № 160/2712/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 160/2712/20

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 р. (суддя Врона О.В.) в адміністративній справі №160/2712/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за вихідні, святкові та неробочі дні, які не використані під час виконання ним службових обов`язків у складі сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях за періоди з 13.10.2018 по 12.04.2019 та з 15.06.2019 по 14.09.2019; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за вихідні, святкові та неробочі дні, які не використані під час виконання ним службових обов`язків у складі сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях за періоди з 13.10.2018 по 12.04.2019 та з 15.06.2019 по 14.09.2019.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2019 р., ухваленим за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржено в апеляційному порядку позивачем, який зазначає, що до спірних правовідносин мають бути застосовані норм КЗпП України, яким передбачена виплата грошової компенсації за вихідні, святкові та неробочі дні, які не використані під час виконання ним службових обов`язків. Скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, зазначаючи про те, що до спірних правовідносин положення КЗпП не застосовуються, оскільки статтею 203 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено надання часу відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено що позивач у період з 29.03.2018 по 19.12.2019 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді офіцера відділу координації центру цивільно-військового співробітництва Об`єднаного оперативного штабу. Під час проходження служби перебував на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 19.12.2019 №23 позивача було увільнено від займаної посади в частині НОМЕР_1 та призначено начальником групи цивільно-військового співробітництва 25 окремої повітрянодесантної бригади десантно-штурмових військ Збройних Сил України. З 31.01.2020 позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , всіх видів грошового забезпечення та постановлено вважати таким, що вибув до нового місця служби. 04.10.2019 позивач звернувся з рапортом по команді до командира військової частини НОМЕР_1 , в якому просив надати дні відпочинку у кількості 60 діб у зв`язку з виконанням протягом 2019 року службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні. У задоволенні рапорту позивача від 04.10.2019 було відмовлено, у зв`язку з тим, що у наданому пакеті документів відсутні розпорядок дня ОКП об`єднаних сил та витяги з наказів про те, що позивач залучався до несення бойового чергування або виконував службові обов`язки у вихідні/святкові/неробочі дні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що норми Кодексу законів про працю України на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки питання оплати праці врегульоване спеціальними нормами, які не передбачають компенсації за виконання військових обов`язків понад встановлений службовий час.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) встановлено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Верховний Суд у постанові від 06.06.2018 у справі № 803/1105/16 вказав на те, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання компенсації військовослужбовцям, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, врегульовано Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (Статут) та Інструкцією про організацію у Збройних Силах України соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та членів їхніх сімей, працівників Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 19.01.2016 № 27, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України від 30.03.2016 за № 478/28608 ( Інструкція).

Статтею 203 Статуту передбачено, що вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня. Згідно абзацу 25 пункту 3 Розділу ІІ Інструкції в умовах особливого періоду на військові частини додатково покладається завдання щодо надання військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні поза пунктами постійної дислокації військової частини, відповідного часу (іншого дня) для відпочинку, у тому числі з можливістю виїзду до місця проживання сім`ї.

Колегія суддів зазначає, що при конкуренції нормативно-правових актів, які регулюють одні і ті самі правовідносини, перевагу має спеціальний акт. Так, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників. Однак, до осіб, які перебувають на військовій службі, положення цього Кодексу застосовуються субсидіарно.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки Військова частина НОМЕР_1 не допустила протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації, на чому наполягає позивач, у зв`язку із тим, що спеціальним законодавством Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України визначено інший порядок компенсації виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні, а саме наданням днів відпочинку.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 р. в адміністративній справі №160/2712/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 02 грудня 2020 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук