Справа № 540/2818/20
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2818/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-відповідач), в якому просить стягнути з останнього суму майнової відповідальності: 3% річних у розмірі 20 284,93 грн., інфляційних витрат у розмірі 211 260,00 грн., суму неустойки за протиправне утримання коштів позивача у розмірі 1 092 000,00 грн., всього 1 323544,93 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача 30 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.01.2015р. між мною та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір №009-21061-290115 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» в доларах США, відповідно до умов якого, банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 , на який залучає вклад в сумі 12000 доларів США до 28.02.2015р. (процентна ставка 5,5% річних). Строк дії договору банківського вкладу №009-21061-290115 закінчився 28.02.2015 року. Повернення суми вкладу шляхом зарахування його на поточній рахунок позивача № НОМЕР_2 відбулося 02.03.2015 року.

Станом на 02.03.2015 року на поточному рахунку № НОМЕР_2 позивача було 12069,23 доларів США, з урахуванням процентів по депозиту.

02.03.2015 року Правлінням Національного банку України прийнято Постанову №195 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії «неплатоспроможних». На підставі відповідної постанови, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з ним 03.03.2015р. в ПАТ «Дельта Банк» запроваджують тимчасову адміністрацію. Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації призначено Кадирова В.В.

Відповідно до рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.09.2018р. зобов`язано Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. включити до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок ФГВФО, відомості про особу за договором №007- 21061-261214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку у доларах США від 26.12.2014 року, що укладений між нею та ПАТ «Дельта Банк» (ідентифікаційний код 34047020), та подати до ФГВФО додаткову інформацію про особу, як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором №007-21061-261214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку у доларах США від 26.12.2014р., що укладений між ПАТ «Дельта Банк» (ідентифікаційний код 34047020), за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

23.05.2019 року позивачем отримано кошти в розмірі 196607,42 грн.

Позивач, зазначає, що даний позов поданий до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо захисту прав споживача фінансових послуг стосується саме неналежного виконання обов`язків Фонду з виплати гарантованого відшкодування банківського вкладу. Суть позову - захист своїх порушених прав, пов`язаних з відшкодуванням коштів за договором банківського вкладу

Позивач зазначає, що дата початку порушення зобов`язання Фонду -19.11.2015 року, дата виплати гарантованої суми - 19.05.2019 року, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає майнова відповідальність у розмірі 3-х відсотків річних на всю суму за весь період прострочення боржника.

Розрахунок трьох процентів річних позивачем здійснено за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення н таким чином за весь період утримання відповідачем коштів позивача.

Розмір нарахувань майнової відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України становить, за розрахунком позивача: 200000,00 х 3% х 1234/365 = 20284,93 (двадцять тисяч двісті вісімдесят чотири грн. 93 коп.).

Крім того, позивач вказує на те, що стягненню з відповідача на її користь підлягає майнова відповідальність у розмірі нарахування інфляційних витрат на цю суму за період прострочення, а розмір нарахувань майнової відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України становить: сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно віт того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

Індекс інфляції розраховується в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

З урахуванням вищезазначеного період нарахування інфляційних втрат складає: з грудня 2015 року по травень 2019 року включно.

Інфляційні втрати розраховується за формулою: [Індекс інфляції] - добугок щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] * [Індекс інфляції] /100% - [Сума боргу].

Позивач зазначає, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, що свідчить про те, що до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, позивач з огляду на викладене і з урахуванням положень п. 6 ч. 1 ст.3, ч.3 ст. 509 ЦК України, вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача 30 000 грн. (Тридцять тисяч) гривень на відшкодування завданої відповідачем моральної (немайнової) шкоди, з розрахунку 10 000,00 грн. за кожен рік морального приниження та дискримінації.

Ухвалою від 06.10.2020 року провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 21.10.2020р. повернуто без розгляду клопотання про розгляд справи в загальному провадженні.

Ухвалою від 29.10.2020р. залишені без задоволення заяви позивача та представника позивача про розгляд справи №5402818/20 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 09.11.2020р. залишено без задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи №540/2818/20 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що Фонд позов не визнає. Зокрема, відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що Фонд гарантування з 02.03.2015 р. здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку - ПАТ «Дельта Банк» з ринку виключно відповідно до порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідач зазначає, що пріоритетними в даному випадку є положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку та не відповідає за зобов`язаннями банків.

Фонд гарантування є особою публічного права (стаття 3 Закону), і відповідно до приписів статті 19 Конституції України він має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством, і за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно).

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку.

Позивачу було відшкодовано грошові кошти в межах гарантованої суми відшкодування за його вкладом, які за звітами банків-агентів отримано 23.05.2019 року в розмірі 196 607,42 грн. через AT «ОЩАДБАНК», про що позивач також зазначає у позовній заяві.

Таким чином, відповідно до приписів Закону Фонду гарантування виконав свій обов`язок в повному обсязі перед позивачем, і тому права позивача не могли бути порушені Фондом гарантування.

Матеріалами справи підтверджено, то виплата гарантованого відшкодування позивачу була здійснена лише за рішенням апеляційного суду у адміністративній справі, а до такого рішення працівник Фонду відстоював позицію про правомірність своїх дій щодо не включення оспорюваного вкладу до гарантованих Фондом виплат.

Оскільки виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення №1724, строк управління майном (активами) AT «ДЕЛЬТА БАНК» та задоволення вимог його кредиторів подовжено на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів, тому документи про ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб не подавались.

Отже на час розгляду справи строк здійснення виплат вкладникам гарантованого відшкодування не сплинув.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається, що позивач не погоджується з позицією відповідача та звертає увагу на наступне.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з частиною 1 ст.3 спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. За змістом п. 4 ч. 2 ст. 4 цього Закону, Фонд, зокрема, здійснює заходи щодо організації виплат відшкодування за вкладами у строки, визначені цим Законом. Відповідно до частини 1 статті 26 «Гарантії за вкладом» розділу V «Гарантії Фонду та відшкодування коштів за вкладами» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», - Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Задоволення вимог вкладників в строки, на умовах та в межах гарантованої суми відшкодування, встановлених Законом №4452-VІ, здійснюється Фондом без участі неплатоспроможного банку та за рахунок Фонду.

Юридичний факт неплатоспроможності та початок процедури ліквідації банку с лише підставою для виникнення у позивача, як вкладника, вимог до Фонду гарантування. У Фонду, як у гаранта, в свою чергу, цей Факт є підставою для виникнення зобов`язань перед позивачем з виплати гарантованого відшкодування

Зобов`язання відповідача перед позивачем з виплати гарантованого відшкодування виникло безпосередньо з положень Закону № 4452-VI, при цьому наявність договору вкладу у позивача та визнання банку неплатоспроможнім є умовами виникнення власного зобов`язання Фонду перед позивачем.

Між загальним та спеціальним законодавством існують відносини субсідіарності. При регулюванні конкретних відносин застосовуються норми спеціального законодавства, а якщо регулювання конкретних відносин у спеціальному законодавстві відсутні, то застосовуються норми загального закону.

Даний позов подано до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а спеціальне законодавство України не містить жодних заборон щодо стягнення коштів, в тому рахунку примусовою, з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за несвоєчасна виконання власних зобов`язань перед контрагентами.

Позивач зазначає, що ст. 568 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором припиняється у разі сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію.

Тобто, належне виконання умов гарантії (своєчасна виплата відшкодування кожному вкладнику окремо) припиняє існування вимоги позивача та зобов`язання Фонду, що складає зміст гарантійного зобов`язання за вкладами неплатоспроможного банку.

Ініційована позивачем подія на припинення гарантії шляхом судового адміністративного спору сталася з причини невиплати Фондом позивачу гарантованого відшкодування у період виплат, встановлений Фондом (з 19.11.2015 року по 19.05.2019 року включно).

Фактичне припинення дії гарантії перед позивачем було здійснене Фондом лише за рішенням суду 19.05.2019 року.

Підсумовуючи викладене, позивач просить задовольнити позов.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

29.01.2015 між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено договір №009-21061-290115 банківського вкладу (депозиту) "Лояльний" в доларах США , відповідно до умов якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 , на який залучає вклад в сумі 12 000 доларів США до 28.02.2015, процентна ставка становить 5,5 процентів річних. Крім того, між сторонами укладено додаткову угоду №1 від 29.01.2015 до договору №009-21061-290115, за якою сторони домовилися викласти п. 1.8 статті 1 Договору в наступній редакції: "Зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього Договору".

Згідно платіжного доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності, № 7 від 29.01.2015 третя особа перерахувала з рахунку НОМЕР_3 на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 кошти у розмірі 12000 доларів США.

Строк дії договору банківського вкладу №009-21061-290115 закінчився 28.02.2015. Повернення суми вкладу шляхом зарахування його на поточній рахунок позивача № НОМЕР_2 відбулося 02.03.2015, що підтверджується випискою за операціями по картковому рахунку з 02.03.2015 по 04.03.2015.

Станом на 02.03.2015 на поточному рахунку № НОМЕР_2 позивача було 12069,23 доларів США, з урахуванням процентів по депозиту.

Повернення суми вкладу шляхом зарахування його на поточній рахунок позивача № НОМЕР_2 відбулося 02.03.2015 року, що підтверджується випискою за операціями по картковому рахунку з 02.03.2015 року по 04.03.2015 року.

Станом на 02.03.2015 року на поточному рахунку № НОМЕР_2 позивача було 12069,23 доларів США, з урахуванням процентів по депозиту.

02.03.2015 Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 195 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних". На підставі відповідної постанови, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному Акціонерному Товаристві "Дельта Банк", згідно з ним 03.03.2015 в ПАТ "Дельта Банк" запроваджують тимчасову адміністрацію. Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації призначено Кадирова Владислава Володимировича.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. № 181, «Про початок процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делеговано повноваження Уповноваженій особі. Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - AT «Дельта Банк»), призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора AT «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі-Закон №4452-VІ) Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

На офіційному сайті Фонду гарантування вкладів опубліковано оголошення про те, що з 08.10.2015 Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ "Дельта Банк"; для отримання коштів вкладники ПАТ "Дельта Банк" з 08.10.2015 по 18.11.2015 включно можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - АТ "Ощадбанк", АТ "Укрексімбанк", АБ "Укргазбанк".

За результатами звернення до вказаних банків позивач з`ясував, що ОСОБА_1 відсутня в списках на отримання гарантованої суми за договором банківського вкладу.

ОСОБА_1 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року у справі №821/362/16 адміністративний позов задоволено частково. Судовим рішенням постановлено:

- Визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, яке оформлене наказом № 813 від 16.09.2015 (в тому числі додатки до нього), в частині застосування наслідків нікчемності щодо договору №009-21061-290115 банківського вкладу (депозиту) "Лояльний" у доларах США від 29.01.2015, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (ідентифікаційний код 34047020) та ОСОБА_1 .

- Зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича включити до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відомості про ОСОБА_1 за договором №007- 21061-261214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку у доларах США від 26.12.2014, що укладений між нею та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (ідентифікаційний код 34047020), та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором №007-21061-261214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку у доларах США від 26.12.2014, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вказане судове рішення набрало законної сили 06.02.2019 року.

23.05.2019 року позивачем отримано кошти в розмірі 196607,42 грн.

Вказані обставини сторонами визнані та підтверджуються матеріалами справи.

Також судом встановлено, що виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 20 лютого 2017 р. № 619 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» на два роки до 04 жовтня 2019 року.

Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора AT «Дельта Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Кадирова Владислава Володимировича на два роки до 04 жовтня 2019 року.

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 04 квітня 2019 року № 772 про продовження строків здійснення процедури ліквідації AT «ДЕЛЬТА БАНК» строком на один рік з 05 жовтня 2019 року до 04 жовтня 2020 року включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора AT «ДЕЛЬТА БАНК», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Кадирову Владиславу Володимировичу строком на один рік з 05 жовтня 2019 року до 04 жовтня 2020 року включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №2705 від 24 жовтня 2019 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК».

Відповідно до зазначеного рішення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію AT «ДЕЛЬТА БАНК» з 25 жовтня 2019 року призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Матвієнка Андрія Анатолійовича, якому делеговані всі повноваження ліквідатора AT «ДЕЛЬТА БАНК», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 3340 від 24 грудня 2019 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію AT «ДЕЛЬТА БАНК».

Відповідно до зазначеного рішення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію AT «ДЕЛЬТА БАНК» з 27 грудня 2019 року призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Кадирова Владислава Володимировича, якому делеговані всі повноваження ліквідатора AT «ДЕЛЬТА БАНК», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1183 від 22 червня 2020 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію AT «ДЕЛЬТА БАНК».

Відповідно до зазначеного рішення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію AT «ДЕЛЬТА БАНК» з 24 червня 2020 року призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Матвієнка Андрія Анатолійовича, якому делеговані всі повноваження ліквідатора AT «ДЕЛЬТА БАНК», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1724 від 24 вересня 2020 року «Про деякі питання здійснення ліквідації AT «ДЕЛЬТА БАНК» (далі - Рішення №1724).

Відповідно до зазначеного рішення строк управління майном (активами) AT «ДЕЛЬТА БАНК» та задоволення вимог його кредиторів подовжено на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.

Також рішенням продовжено визначені Законом повноваження ліквідатора AT «ДЕЛЬТА БАНК», делеговані провідному професіоналу з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Матвієнку Андрію Анатолійовичу на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.

Отже, оскільки виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення №1724, строк управління майном (активами) AT «ДЕЛЬТА БАНК» та задоволення вимог його кредиторів подовжено на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів, тому документи про ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб не подавались.

Позивач, вважаючи, що має право вимагати від Фонду (гаранта), крім виплати гарантованих грошових коштів за Законом № 4452-VІ з урахуванням захисту майнового права, передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК, відшкодування збитків, керуючись ст..ст. 22,549, 611 та 623 ЦК України, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Вимоги позивача в межах даної справи не стосуються стягнення з Фонду коштів у межах установленого законом граничного розміру відшкодування за вкладом. Предметом спору у межах даної справи є право позивача на стягнення з Фонду на її користь інфляційних втрат, трьох відсотків річних та суми неустойки. Вимоги стосуються безпосередньо правомірності дій відповідача, пов`язаних із виплатою позивачу відшкодування за вкладом, а отже такі вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, адже у цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року по справі № 761/10730/18, від 25 березня 2020 року у справі №761/29213/18 та Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року по справі № 761/11256/17.

Таким чином, дана справа розглядається за правилами адміністративного судочинства.

Отже, Фонд гарантування з 03.03.2015р. здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку - ПАТ «Дельта Банк» з ринку виключно відповідно до порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VІ (далі-Закон № 4452-VІ, Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до статті 75 Конституції України, Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання, немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Відповідно до частини 3 статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України.

Зокрема, частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

За таких умов, виходячи з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного Суду України суд дійшов до висновку про те, що пріоритетними в даному випадку є положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Крім того, відповідно до правових висновків Верховного Суду, що викладені в постановах від 08.02.2018 справа № 308/3282/15-ц, від 14.02.2018 справи № 761/20903/15-ц, № 553/2630/15-ц де суд зазначив, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банк вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочату процедуру ліквідацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Порядок задоволення майнових вимог вкладників та інших кредиторів банку також регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як уже зазначалось вище, частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року справа № 910/23398/16 зазначила, що згідно з системним аналізом норм пункту 6 статті 2, пункту 16 статті 2, підпунктів 1,2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації та/або запровадження процедури ліквідації вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються. При цьому кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку, виплачуються в межах граничної суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедурою.

Фонд гарантування є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Водночас слід зазначити, що Фонд гарантування не здійснює самостійно виведення банку з ринку, а делегує частину своїх повноважень Уповноваженій особі на здійснення тимчасової адміністрації/ліквідації банку.

Порядок відшкодування Фондом гарантування коштів за вкладами встановлюється Законом та «Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 р. № 14.

З приписів ст. ст. 26, 27 та 48 Закону та Розділів III і IV Положення № 14 вбачається, що Фонд гарантування починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування (200 000,00 грн.) вкладникам неплатоспроможного банку, які включені в Загальний реєстр вкладників.

Відповідно до ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

У відповідності до ст. 27 Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Також статтею 27 Закону встановлено, що Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу підстав, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

У Фонду гарантування відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовуються виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників.

Законодавство не покладає обов`язок на Фонд враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім Переліку рахунків вкладників.

Перелік, який складається Уповноваженою особою та Загальний реєстр, який затверджується Фондом гарантування, є різними за суттю, змістом та призначенням документами. Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників Формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. Перелік, який складається уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом гарантування.

З наведеного також вбачається, що Загальний реєстр не складається та не затверджується уповноваженою особою Фонду гарантування, як і Перелік вкладників не складається та не затверджується Фондом гарантування.

Оскільки Фонд гарантування є особою публічного права то в силу приписів ст. 19 Конституції України він має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством, і за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно).

Тобто, під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку.

Статтею 28 Закону передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своєму офіційному веб-сайті про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

З наведеного вбачається, що повноваження щодо формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування, та визначення сум, що підлягають відшкодуванню, покладені на Уповноважену особу Фонду.

Оскільки позивача не було включено до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування, остання звернулась до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05.09.2018р. у справі №821/362/16, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019р. частково задоволено позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд звертає увагу на те, що на дату розгляду судом даної справи, на виконання вищевказаних судових рішень уповноваженою особою було включено додаткову інформацію щодо позивача до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

23 травня 2019 року позивачу відшкодовано грошові кошти у сумі 196607,42 грн., тобто в межах гарантованої суми відшкодування за її вкладом, що підтверджується матеріалами справи та зазначається позивачем у позовній заяві.

Отже, відповідно до приписів Закону Фонд гарантування виконав свій обов`язок в повному обсязі перед позивачем, і тому права позивача не могли бути порушені Фондом гарантування.

Щодо вимог позивача про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних збитків, пені та моральної шкоди, суд має зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує грошове або не грошове зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою.

В свою чергу, за змістом положень ст.ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц суд прийшов до висновку, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

В свою чергу, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Крім того, підставою застосування передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

За правилами частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом.

Саме цим Законом визначено початок виплат вкладникам гарантованих сум відшкодування - в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для деяких банків - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку (частина 1 статті 28 Закону), та завершення - у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи (частина 7 статті 26, частина 3 статті 28 Закону).

Оскільки виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення №1724, строк управління майном (активами) AT «ДЕЛЬТА БАНК» та задоволення вимог його кредиторів подовжено на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів, тому документи про ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб не подавались.

Отже, на час розгляду даної справи строк здійснення виплат вкладникам гарантованого відшкодування не сплинув.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до пунктів 3, 5 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги), за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Вказана норма визначає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) та застосовується у договірних відносинах між споживачем та виконавцем.

Між позивачем та відповідачем договірні відносини відсутні, оскільки свої обов`язки відповідач здійснює на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним нормативним актом.

Аналогічні висновки містить і Постанова Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі № 761/31569/16-ц.

У вказаній постанові зазначено, що частиною 5 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Оскільки під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування штрафних санкцій (пункт 3 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на його користь 3 % річних.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних витрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди та пені є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

Згідно ст.ст.11, 69, 70 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

У даному випадку позивачем не виконано свого процесуального обов`язку та не надано жодного доказу на доведення стверджуваних ним обставин заподіяння моральної шкоди та її розміру.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №761/13137/16-ц.

Таким чином, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 () АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) про стягнення коштів - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 108110000