Справа № 820/3540/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 820/3540/16

адміністративне провадження № К/9901/36348/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 (суддя - Полях Н.А.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016 (колегія суддів: Зеленський В.В., П`янова Я.В., Чалий І.С.) у справі № 820/3540/16 за позовом Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ», звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.02.2016, винесене Спеціалізованою державною податковою інспекцією обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС.

В обґрунтування позову зазначив, що на момент укладення позивачем контракту з контрагентом - 1 Doosan Heavy Indasstries & Construction Co, LTD, Korea, а також договору з контрагентом - 2 SGEM Croup s.r.o. Чехія, так і в процесі їх виконання, сторонами було додержано всіх вимог чинного законодавства, а тому, висновки відповідача про порушення строків розрахунків є безпідставними, не обґрунтованими.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2016, яка була залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016 позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 29.02.2016, винесене Спеціалізованою державною податковою інспекцією обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС.

Рішення судів мотивовано тим, що валютна виручка від експортованих позивачем ТМЦ надійшла на валютний рахунок позивача своєчасно, без порушень законодавчо визначених строків.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в яких просить їх скасувати, у задоволені позову відмовити.

В письмовому заперечені на вказану касаційну скаргу, яке надійшло ще до Вищого адміністративного суду України відповідач просив залишити її без задоволення, а оскаржувані нею рішення без змін.

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ДП «завод «Електроважмаш» () з питань дотримання вимог валютного законодавства по контрактам за № 32/15 від 19.08.2015, № 207-03/422 від 22.06.2015,№ від 07.03.2012 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 згідно з отриманою податковою інформацією від уповноважених банків ПАТ «Сбербанк Росії» та ПАТ «Промінвестбанк».

За результатами проведеної контролюючим органом щодо позивача документальної позапланової невиїзної перевірки складено відповідний акт перевірки від 17.02.2016 за № 9/28-09-43-02/00213121 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Державного підприємства «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» () з питань дотримання вимог валютного законодавства по контрактам за № 32/15 від 19.08.2015, № 207-03/422 від 22.06.2015, № від 07.03.2012 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 згідно з отриманою податковою інформацією від уповноважених банків ПАТ «Сбербанк Росії» та ПАТ «Промінвестбанк», у висновках якого зазначено про порушення позивачем ст. 1 Закону України від 23.09.2004 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями, з урахуванням Закону України від 06.11.2012 року № 5480-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово - кредитний ринок», п.1 Постанови Правління НБУ від 03.09.2015 за № 581 «Про врегулювання ситуації на грошово - кредитному та валютному ринках України», в редакції, чинній на день здійснення експортних операцій, що призвело до порушення строків розрахунків по контракту № від 07.03.2012 з Doosan Heavy Indasstries & Construction Co, LTD, Korea, та по контракту №32/15 від 19.08.2015 з нерезидентом SGEM Croup s.r.o. Чеська республіка.

На підставі висновків акту перевірки від 17.02.2016 р. за № 9/28-09-43-02/00213121 р. та згідно з п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України СДПІ з обслуговування великих платників у м. Харкові було винесено податкове повідомлення-рішення № від 29.02.2016 року форми «У» про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД на суму 60 659,34 грн.

Вказана санкція була застосована, у зв`язку із несвоєчасним надходженням валютної виручки на поточний рахунок позивача згідно експортного контракту № від 07.03.2012 з Doosan Heavy Indasstries & Construction Co, LTD, (Korea) та експортного контракту №32/15 від 19.08.2015 з нерезидентом SGEM Croup s.r.o. (Чеська республіка).

Не отримавши позитивного результату від адміністративного оскарження такого податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з позовом, що був задоволений, з чим погоджується Верховний Суд з огляду на наступне.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків податкового органу та правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Частиною четвертою статті 1 вказаного Закону передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Постановами Правління Національного банку України від 03 червня 2015 року № 354 та від 03 вересня 2015 року № 581 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» визначено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Пунктом 2 зазначених Постанов встановлено вимогу щодо обов`язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб - підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Надходження в іноземній валюті, зазначені в абзаці першому цього пункту, підлягають обов`язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, у розмірі 75 відсотків. Решта надходжень в іноземній валюті залишається в розпорядженні резидентів та нерезидентів і використовується ними відповідно до правил валютного регулювання.

Вимога щодо обов`язкового продажу поширюється на надходження в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року № 34 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2002 року № 378, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 жовтня 2002 року за № 841/7129) (зі змінами) (далі - Класифікатор), і в російських рублях.

Уповноважений банк зобов`язаний попередньо зараховувати надходження в іноземній валюті, на які згідно з абзацом першим цього пункту поширюється вимога щодо обов`язкового продажу, на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 «Розподільчі рахунки суб`єктів господарювання».

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за N 1172/8493 (далі - Інструкція №492) клієнти мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору, крім випадків, якщо банк не має змоги прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

Юридичні особи - резиденти, відокремлені підрозділи юридичних осіб - резидентів, нерезиденти - інвестори, іноземні представництва мають право відкривати рахунки для забезпечення своєї господарської діяльності.

Юридичні особи-резиденти можуть відкривати поточні та/або вкладні (депозитні) рахунки в банках через свої відокремлені підрозділи.

За поточними рахунками, що відкриваються банками суб`єктам господарювання в національній валюті, здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України (пункт 5.1 Інструкції).

Поточний рахунок в іноземній валюті відкривається суб`єкту господарювання для зберігання грошей і проведення розрахунків у межах законодавства України в безготівковій та готівковій іноземній валюті, для здійснення поточних операцій, визначених законодавством України, для здійснення інвестицій за кордон, розрахунків за купівлю-продаж облігацій зовнішньої державної позики України, для зарахування, використання і погашення кредитів (позик, фінансової допомоги) в іноземній валюті, для надходження іноземних інвестицій в Україну відповідно до законодавства України, а також для проведення операцій, передбачених генеральною ліцензією Національного банку на здійснення валютних операцій (пункт 5.2 Інструкції).

Відповідно до пункту 5.3 Інструкції на поточні рахунки в іноземній валюті юридичних осіб-резидентів зараховуються у тому числі кошти через розподільні рахунки перераховані з-за кордону нерезидентами за зовнішньоекономічними контрактами (договорами, угодами).

Таким чином, із системного аналізу діючого законодавства випливає, що юридичні особи мають право відкривати як поточні рахунки в банках в національній валюті так і рахунки для здійснення зовнішньоекономічної діяльності та зарахування на них коштів в іноземній валюті.

Датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на відповідний валютний рахунок. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України в перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року (справа №808/502/17, провадження №К/9901/38245/18), що відповідає вимогам принципу пропорційності, оскільки фактично сторона зовнішньоекономічного контракту виконала свої зобов`язання перед контрагентом в момент формування відповідного платіжного доручення про переказ коштів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що датою виконання вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» є дата зарахування коштів на розподільчі рахунки позивача в уповноваженому банку.

Відтак, суди першої і апеляційної інстанції оцінюючи обставини справи правильно відзначили, що кошти в іноземній валюті за експортними контрактами № від 07.03.2012 з Doosan Heavy Indasstries & Construction Co, LTD, (Korea) та №32/15 від 19.08.2015 з нерезидентом SGEM Croup s.r.o. (Чеська республіка), надійшли на розподільчий рахунок без порушення строків, установлених Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Також судами у належний спосіб було досліджено час перетину експортованого позивачем товару в рамках експортної операції згідно контракту №32/15 від 19.08.2015 з нерезидентом SGEM Croup s.r.o. (Чеська республіка).

Окрім того, подальше зарахування коштів на поточний рахунок суб`єкта господарювання через розподільчий рахунок банка є заходом, направленим на виконання банківських формальностей, пов`язаних з обов`язковим продажем валюти. Ці заходи застосовуються з метою забезпечення стабільності функціонування валютної системи держави та підтримки національної грошової одиниці. Разом з тим, відповідні процеси є поза межами впливу та відповідальності кожного із суб`єктів зовнішньоекономічного контракту, відтак, застосування пені саме за один (два) день затримки подальшого надходження валюти на поточні рахунки позивача з розподільчого рахунку, відкритого уповноваженим банком для цієї юридичної особи, є протиправним.

Враховуючи вищенаведене, Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016 - без змін.

2. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко І.А. Васильєва С.С. Пасічник