Справа № 620/1747/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1747/20 Головуючий у 1 інстанції: Бородавкіна С.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Горяйнова А.М.

Мєзєнцева Є.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо непроведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01 січня 2016 року виходячи з 59% грошового забезпечення, без урахування додаткової вислуги років від часу призову на військову службу за призовом під час мобілізації;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області врахувати додаткову вислугу років від часу призову ОСОБА_1 на військову службу за призовом під час мобілізації до дня фактичного звільнення в календарному обчисленні 01 рік 03 місяці 24 дні, в пільговому обчисленні 03 роки 00 місяців 12 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01 січня 2016 року, виходячи з 68% грошового забезпечення, з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову на військову службу за призовом під час мобілізації.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо неврахування додаткової вислуги років ОСОБА_1 від часу призову на військову службу за призовом під час мобілізації до дня фактичного звільнення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області врахувати додаткову вислугу років ОСОБА_1 від часу призову на військову службу за призовом під час мобілізації до дня фактичного звільнення в календарному обчисленні 01 рік 03 місяці 24 дні, в пільговому обчисленні 03 роки 00 місяців 12 днів.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 01 жовтня 2018 року перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 68% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що позивач перебуває на обліку та отримує пенсію як пенсіонер МВС, а не пенсіонер Міністерства оборони, тому, немає законних підстав обчислювати пенсію, призначену пенсіонеру МВС по довідці, що видана Міністерством оборони.

30 вересня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 2005 року та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 59% грошового забезпечення.

Згідно документів, на підставі яких призначалася пенсія, вислуга років ОСОБА_1 станом на 15 лютого 2005 року для призначення пенсії складала 23 роки 00 місяців 17 днів, в пільговому обчисленні 23 роки 04 місяці 28 днів, що підтверджується відповідним розрахунком.

Як вбачається із Витягу з Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 липня 2015 року №156, з 09 липня 2015 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу за мобілізацією у військову частину польова пошта НОМЕР_1 на посаду курсанта.

Відповідно до Наказу командира в/ч-пп НОМЕР_2 від 02 листопада 2016 року №303 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.

Згідно розрахунку від 19 січня 2018 року №1608, строк служби ОСОБА_1 у Збройних Силах України за вказаний період складає 1 рік 03 місяці 24 дні. Усього вислуга років в календарному обчисленні 24 роки 04 місяці 11 днів.

Під час проходження військової служби у періоди з 17.09.2015 року по 02.10.2015 року (відповідно до довідки від 02.10.2015 року №1040) та з 01.12.2015 року по 01.02.2016 року, з 15.02.2016 року по 04.05.2016 року, з 14.05.2016 року по 03.06.2016 року, з 12.06.2016 року по 23.10.2016 року (відповідно до довідки від 06.07.2017 року №1665) ОСОБА_1 безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Вказані довідки є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з військової служби, Командуванням Сухопутних Військ Збройних Сил України підготовлено та направлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області пенсійний матеріал для перерахунку позивачу пенсії з урахуванням додаткової вислуги років з 08.07.2015 року по 02.11.2016 року.

Листом від 25 жовтня 2019 року №14897/03-25 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області пенсійні матеріали ОСОБА_1 повернуто без виконання, оскільки, стаття 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не містить положень щодо проведення перерахунку пенсій, у зв`язку зі зміною вислуги років. Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зазначило, що провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , як особі, яка звільнена в листопаді 2016 року з органів Міністерства оборони України, немає законних підстав.

Також, як вбачається із листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 21.01.2020 року №397/02/М-12, з 01.01.2016 року ОСОБА_1 , на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» позивачу проведено перерахунок пенсії в розмірі 59% грошового забезпечення, тобто, без врахування додаткової вислуги років.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 1 статті 15 вищевказаного Закону, пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-ХІІ).

Положеннями пункту б частини першої статті 1-2 Закону №2262-ХІІ закріплено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ до видів військової служби, зокрема, належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За приписами ч. 3 ст. 2 Закону №2262-ХІІ, пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі, шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.

У відповідності до ч. 4 ст. 2 Закону №2262-ХІІ, зазначений у частині третій цієї статті порядок збереження, нарахування та виплати пенсій поширюється на пенсіонерів з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, прийнятих на службу на посади поліцейських до підрозділів поліції особливого призначення.

Статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсії за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 статті 63 Закону №2262-XII, перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Частиною 2 статті 51 Закону №2262-ХІІ закріплено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 (далі Порядок №393, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до п. 1 Порядку №393, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховується, зокрема, військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.

Пунктом 3 вказаної Постанови №393 передбачено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Витягу з наказу Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 липня 2015 року №156, з 09 липня 2015 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу за мобілізацією у військову частину польова пошта НОМЕР_1 на посаду курсанта (а.с. 12).

Відповідно до Витягу з наказу Командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 02 листопада 2016 року №303, ОСОБА_1 звільнено з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, у запас (а.с. 15).

Згідно Довідки Військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 02 жовтня 2015 року №1040, ОСОБА_1 з 17 вересня 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведених і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції сектору С (а.с 16).

У відповідності до Довідки Військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 06 липня 2017 року №1665, ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року і по 01 лютого 2016 року, з 15 лютого 2016 року по 04 травня 2016 року, з 14 травня 2016 року по 03 червня 2016 року, з 12 червня 2016 року по 23 жовтня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та луганської областей (а.с. 17).

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, з урахуванням пільгових умов обчислення вислуги років для призначення пенсії, вислуга років ОСОБА_1 за час проходження військової служби під час мобілізації у Збройних Силах України становить: пільгове зарахування 03 роки 00 місяців 12 днів; календарне зарахування - 01 рік 03 місяці 24 дні.

Оскільки, до вислуги років ОСОБА_1 , що на час виходу на пенсію становила 23 роки 04 місяці 28 днів, має бути включена додаткова вислуга років, обчислена в пільговому порядку, яка становить 03 роки 00 місяців 12 днів, загальна вислуга років позивача становить 26 років 05 місяців 10 днів.

Листом від 25 жовтня 2019 року №14897/03-25 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області пенсійні матеріали для перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , з урахуванням додаткової вислуги з 08.07.2015 року по 02.11.2016 року повернуто без виконання (а.с. 24).

Підставою для повернення матеріалів без виконання став висновок пенсійного органу про те, що стаття 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не містить положень щодо проведення перерахунку пенсій, у зв`язку зі зміною вислуги років.

Колегія суддів наголошує на тому, що у разі призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, після звільнення зі служби, положеннями частини 3 статті 2 Закону №2262-ХІІ закріплено право особи виплату пенсії з урахуванням додаткової вислуги років, а саме: від часу призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період до дня фактичного звільнення.

Посилання апелянта на те, що чинним законодавством не передбачено такої підстави для перерахунку пенсії за вислугу років, як зміна вислуги років, оскільки, підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 553/3619/16-а.

Доводи апелянта про те, що рішення про перерахунок пенсії після постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 року № 103№ не приймалось і довідки про будь-які зміни грошового забезпечення від уповноважених органів, а саме - УМВС України в Чернігівській області, до Головного управління не надходили, колегія суддів вважає необгрунтованим, з огляду на вищезазначене.

Посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів вважає безпідставними, так як, встановлені процесуальним законом строки та залишення без розгляду позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 травня 2020 року у справі № 344/10095/16-а.

Щодо доводів апелянта про те, що позивач перебуває на обліку та отримує пенсію як пенсіонер МВС, а не пенсіонер Міністерства оборони, тому, немає законних підстав обчислювати пенсію, призначену пенсіонеру МВС по довідці, що видана Міністерством оборони, слід зазначити наступне.

Так, можливість зарахування додаткової вислуги років при виплаті пенсії, зокрема, за час призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, положеннями частини 3 статті 2 Закону №2262-ХІІ не ставиться у залежність від того, де особа проходила військову службу до призначення пенсії.

Посилання апелянта на постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 19.06.2018 року у справі № 344/14522/17 та від 17.07.2018 року у справі № 521/21851/16-а, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, дане судове рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, а тому, викладені в ньому висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі.

Доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо втручання у дискреційні повноваження, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у даній справі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не наділене повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області протиправно повернуто матеріали для перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням додаткової вислуги без виконання, а тому, судом першої інстанції правомірно частково задоволено позовні вимоги.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Горяйнов А.М.

Мєзєнцев Є.І.