Справа № 826/9297/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Київ № 826/9297/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., а участю секретаря судового засідання Лисун А.А., представників позивача Наконечного О.М., Євтєєва Д.О., представника відповідача Подвич Ж.М., розглянувши у відкритому судового засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфортні рішення" до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

установив:

15.06.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Комфортні рішення" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.04.2018 № та №.

В обґрунтування позову з урахуванням заяви про зміну підстав позову зазначено, що податкові повідомлення-рішення від 16.04.2018 № та № прийняті за висновками акту перевірки від 27.03.2017 №74/26-15-14-07-02-10/38323166, складеного на результатом перевірки, призначеної наказом Головного управління ДФС у місті Києві від 30.01.2018 №1512.

Вказаний наказ від 30.01.2018 №1512 виданий на виконання ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва Демидовської А.І. від 01.08.2016 у справі №760/6919/16-к, якою надано дозвіл на проведення у кримінальному провадженні №0000630 позапланових документальних перевірок з питань дотримання вимог податкового законодавства України ряду суб`єктів господарювання, у тому числі, ТОВ «Комфортні рішення».

Позивач зазначає, що вказана ухвала не могла слугувати підставою для прийняття наказу про проведення перевірки, адже не може породжувати будь яких правових наслідків з огляду на її скасування ухвалою Київського апеляційного суду від 19.12.2018.

Відтак, проведена перевірка не може вважатись законною, що свідчить про протиправність податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі висновків такої перевірки.

Також позивач зауважив, що спірні рішення прийнято на підставі необґрунтованих висновків контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій позивача із ТОВ «Аргенто Україна» та ТОВ «Алтіма Трейд», адже позивачем надані первинні документи які у повному обсязі підтверджують реальність господарських операцій позивача із ТОВ «Аргенто Україна» та ТОВ «Алтіма Трейд», у тому числі, ввезення поставленого товару на митну територію України, його поставку ТОВ «Комфортні рішення», використання позивачем придбаного товару у господарській діяльності.

При цьому, вказані висновки відповідача ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження №0000010, які не містять безпосередньої оцінки операцій ТОВ «Комфортні рішення» та ТОВ «Аргенто Україна»,ТОВ «Алтіма Трейд».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2018 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав на відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Зауважив, що податкові повідомлення-рішення від 16.04.2018 № та № прийняті за висновками акту перевірки від 27.03.2017 №74/26-15-14-07-02-10/38323166 про порушення ТОВ «Комфортні рішення» вимог Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України) під час відображення у податковому обліку господарських операцій із ТОВ «Аргенто Україна» та ТОВ «Алтіма Трейд», які фактично не здійснювались з огляду на фіктивність діяльності вказаних контрагентів, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000010 та вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22.01.2018 у справі №756/14627/18.

Також відповідач зазначає, що Головним слідчим управлінням ДФС України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.07.2020 за №0000081 стосовно директора ТОВ «Комфортні рішення» ОСОБА_1 . 02.09.2020 до суду направлено обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 212 КК України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2020 замінено відповідача в адміністративній справі №826/9297/18, а саме, Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві, його правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві.

Представники позивача у ході судових засідань позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідача заперечили проти задоволення позову.

Допитано також в ході розгляду справи свідком і завідуючого складом ОСОБА_2 , який повідомив порядок отримання товару та підпису документів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва Демидовської А.І. від 01.08.2016 у справі №760/6919/16-к надано дозвіл на проведення у кримінальному провадженні №0000630 позапланових документальних перевірок з питань дотримання вимог податкового законодавства України ряду суб`єктів господарювання, у тому числі, ТОВ «Комфортні рішення», при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин, зокрема, з ТОВ «Аргенто Україна» та ТОВ «Алтіма Трейд» за період з 01.01.2014 по 29.07.2016, організацію проведення якої доручено Державній фіскальній службі України.

З метою виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 01.08.2016 у справі №760/6919/16-к та керуючись підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України, Головним управлінням ДФС у місті Києві прийнято наказ від 30.01.2018 №1512 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Комфортні рішення» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин, зокрема, з ТОВ «Аргенто Україна» та ТОВ «Алтіма Трейд» за період з 01.01.2014 по 29.07.2016.

На підставі вказаного наказу Головним управлінням ДФС у місті Києві проведено податкову перевірку ТОВ «Комфортні рішення» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин, зокрема, з ТОВ «Аргенто Україна» та ТОВ «Алтіма Трейд» за період з 01.01.2014 по 29.07.2016.

За результатом вказаної перевірки складено акт від 27.03.2018 №74/26-15-14-07-02-10/38323166 у якому зафіксовано порушення ТОВ «Комфортні рішення» вимог:

- підпункту 134.1.1 пункту 134 статті 134 ПК України, пунктів 5, 7, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік на загальну суму 1 967 751 грн;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 2 187 232 грн.

Висновки відповідача про порушення ТОВ «Комфортні рішення» вказаних вимог ПК України обґрунтуванні тим, що ТОВ «Комфортні рішення» відображено у податковому обліку господарські операції із ТОВ «Аргенто Україна» та ТОВ «Алтіма Трейд», які фактично не здійснювались з огляду на фіктивність діяльності вказаних контрагентів.

Фіктивність діяльності ТОВ «Аргенто Україна» та ТОВ «Алтіма Трейд» підтверджується вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22.01.2018 у справі №756/14627/18.

На підставі вказаних висновків акту перевірки від 27.03.2017 №74/26-15-14-07-02-10/38323166 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 16.04.2018:

- №, яким збільшено розмір податкового зобов`язання ТОВ «Комфортні рішення» з податку на прибуток приватних підприємств на 1 967 751 грн;

- №, яким збільшено розмір грошового зобов`язання ТОВ «Комфортні рішення» з податку на додану вартість на 2 734 040 грн, у тому числі на 2 187 232 за податковим зобов`язанням та на 546 808 грн - за штрафними санкціями.

Позивач вважає, що вказану перевірку призначено без достатніх для того підстав, що свідчить про її незаконність та, як наслідок, протиправність податкових повідомлень-рішень від 16.04.2018 № та №.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 статті 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до вимог підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанови органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Згідно пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Суд звертає увагу на те, що в ПК України передбачена можливість проведення позапланової перевірки за рішенням суду (слідчого судді), яка однак не узгоджується із приписами кримінально процесуального закону стосовно повноважень слідчого судді на призначення такої перевірки за клопотанням слідчого в рамках кримінального провадження.

У Кримінально процесуальному кодексі України (КПК України) відсутні норми, які передбачають проведення такої процесуальної дії як надання дозволу на проведення перевірки та які визначають компетенцію слідчого судді щодо вирішення питання про надання дозволу на проведення податкової перевірки. Відсутня також і процедура розгляду такого клопотання.

При цьому, відповідно до пункту 56.12 статті 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку суд вважає за необхідне при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин застосувати правову позицію, викладену Верховним Судом в ухвалі від 06.03.2018 у справі №243/6674/17-к.

Так, у вказаному судовому рішенні Верховний Суд зазначає, що «частина друга статті 93 КПК передбачає, серед іншого, що збирання доказів можливе за допомогою витребування та отримання висновків ревізій та актів перевірок, а частина друга статті 89 визначає як джерело доказів, серед іншого, акти перевірок.

Ці положення процесуального закону також не дають повноважень слідчому судді надавати дозвіл на призначення перевірки. Використання виразу «витребування та отримання» передбачає повноваження використовувати у якості доказів висновки ревізій і актів перевірок (як і будь-які інші документи), що існують незалежно від кримінального розслідування. Процесуальний закон чітко відрізняє документи, створені в межах кримінального провадження, від документів, походження яких не залежить від кримінального провадження, і підпорядковує ці два типи документів різному правовому режиму. Тому помилково виводити з повноваження «витребувати» повноваження «призначити» перевірку.

Суд не може погодитися з висновком слідчого судді, що виключення з переліку повноважень слідчого чи прокурора повноваження «призначати ревізії та перевірки» означає запровадження судового контролю за такими діями слідчого і прокурора.

Пункт 18 частини першої статті 3 КПК визначає: «слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні…».

Таким чином, законодавець чітко визначив роль слідчого судді у системі кримінального судочинства: забезпечити, аби правоохоронні органи під час здійснення наданих їм повноважень не порушували права, свободи і інтереси особи.

Це завдання може виправдати різноманітні повноваження слідчого судді, спрямовані на забезпечення прав, свобод і інтересів осіб, навіть якщо вони недостатньо чітко передбачені законодавством. Приклад таких повноважень можна знайти у статті 206 КПК, коли законодавство зобов`язує слідчого суддю «вжити необхідних заходів», не визначаючи перелік цих заходів.

Однак, навіть при найширшому розумінні ролі слідчого судді, неможливо узгодити з нею право слідчого судді розширювати - порівняно із законодавством - повноваження державних органів і посадовців. Слідчий суддя може лише обмежити в конкретному випадку, виходячи з обставин справи, використання вже наданих їм законом повноважень.

У цій справі суддя прийняв рішення, яке має зовсім протилежний ефект: він надав слідчому повноваження, яких той був позбавлений законом. Це суперечить самій суті судового контролю над діями і рішеннями державних органів з метою захисту прав, свобод і інтересів осіб. Це також суперечить завданню суду як інституції в демократичному суспільстві.

Кримінальне процесуальне законодавство за своєю суттю складає корпус положень, які обмежують свободу дій держави при розслідувані злочинів. Сенс кримінального процесуального законодавства у демократичній країні полягає в тому, щоб збалансувати цей легітимний інтерес у розслідуванні злочинів з іншими - не менш важливими - цінностями і інтересами суспільства: захистом від надмірного втручання держави в приватну сферу, захистом від свавілля, цінністю особистої свободи, запобіганню приниженню гідності, цінністю сімейних зв`язків, свободою підприємницької діяльності тощо.

Положення законодавства, якими виключені повноваження слідчого чи прокурора призначати перевірки, не можуть тлумачитися як зміна порядку здійснення повноважень, наприклад, як заборона здійснювати ці повноваження без дозволу слідчого судді чи суду. Законодавець цілком і безумовно виключив такі дії з кола тих дій, що дозволяються вчиняти слідчому або прокурору. В контексті цієї справи завдання слідчого судді полягало саме в тому, аби повноваження слідчого і прокурора, що були виключені законом, були також виключені на практиці.

Отже, суд вважає, що у цьому випадку слідчий суддя, надавши слідчому дозвіл на проведення перевірки, вийшов за межі своїх повноважень і прийняв рішення, яке не передбачене кримінальним процесуальним законодавством».

Згідно постанови Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №757/2200/17-к за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, і не суперечать вимозі імперативності. Водночас, подолання прогалин процедури, яку не передбачено КПК, шляхом застосування аналогічного процесуального порядку є неприпустимим, оскільки призведе до нехтування окремими правами і свободами, які однаковою мірою гарантовано державою.

У постановах від 04.12.2019 у справі №816/1938/18, від 15.01.2020 у справі №820/609/18 Верховний Суд зазначає, що винесення судового рішення у спосіб, не передбачений законом, унеможливлює виникнення у податкового органу права на проведення перевірки за таким судовим рішенням; й навпаки, проведення перевірки на підставі наказу, який був прийнятий на виконання незаконної ухвали слідчого судді, свідчить про відсутність легітимної мети таких дій, навіть якщо така нелегітимність й виникла пізніше у часі.

З аналогічних підстав ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва Демидовської А.І. від 01.08.2016 у справі №760/6919/16-к скасовано ухвалою Київського апеляційного суду від 19.12.2018.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах від 23.04.2020 у справі №П/811/228/17, від 23.06.2020 у справі №822/574/17 та згідно якої підставою для прийняття контролюючим органом наказу про проведення документальної позапланової перевірки у відповідності до підпункту 78.1.11. пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України є отримання ним рішення слідчого судді саме про призначення перевірки, а не про надання дозволу на проведення перевірки, як у розглядуваній ситуації. За таких обставин, приймаючи спірний наказ про призначення перевірки позивача на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу про проведення перевірки, контролюючий орган діяв всупереч правилам.

У постанові від 04.09.2020 у справі №826/20081/16 Верховний Суд зазначає, що посилання контролюючого органу на те, що підпункт 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України містить імперативний припис щодо обов`язку контролюючого органу призначити перевірку у разі отримання рішення суду про призначення перевірки, і не передбачає обов`язку контролюючого органу досліджувати підстави призначення слідчим суддею відповідної перевірки, не заслуговують на увагу з огляду на те, що контролюючі органи та їх посадові особи при виконанні владних повноважень, у тому числі прийнятті наказів про проведення позапланової перевірки, зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, та не допускати згідно зі статтею 21 Податкового кодексу України порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, а отже прийняття наказу на призначення перевірки на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України можливе лише на підставі ухвали слідчого судді про призначення перевірки.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва Демидовської А.І. від 01.08.2016 у справі №760/6919/16-к надано дозвіл на проведення у кримінальному провадженні №0000630 позапланових документальних перевірок з питань дотримання вимог податкового законодавства України ряду суб`єктів господарювання, у тому числі, ТОВ «Комфортні рішення», при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин, зокрема, з ТОВ «Аргенто Україна» та ТОВ «Алтіма Трейд» за період з 01.01.2014 по 29.07.2016, а не призначено податкові перевірки.

Враховуючи наведені обставини в сукупності суд вважає, що ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва Демидовської А.І. від 01.08.2016 у справі №760/6919/16-к не може слугувати підставою для призначення перевірки. Тому, наказ від 30.01.2018 №1512 прийнято без наявності відповідних підстав і, як наслідок, є незаконною перевірка проведена на підставі такого наказу.

У постановах від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 та від 28.05.2020 справа №818/532/16 Верховний Суд зауважив, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Після оцінки судами порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, на які вказує позивач, суди мають обов`язково оцінювати такі порушення з огляду на те, чи призвели вони до необґрунтованості чи помилковості висновків контролюючого органу та чи є вони такими, що тягнуть протиправність податкового повідомлення-рішення. У разі, якщо установлені судом порушення щодо проведення перевірки не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, суди мають переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства, які слугували підставою для визначення платнику грошового зобов`язання.

У даному випадку, з урахуванням доктрини з умовною назвою "плоди отруйного дерева", сформульовану Європейським судом з прав людини у справах "Гефген проти Німеччини", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Яременко проти України" (якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж), суд зазначає, що рішення відповідача, які пов`язані із призначенням та проведенням податкової перевірки та оформленням її наслідків у вигляді податкового повідомлення-рішення на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення перевірки не відповідають вимогам чинного податкового законодавства України та не можуть створювати будь-яких правових наслідків, окрім тих які пов`язані із їх протиправністю. Отже, призначення перевірки за відсутності достатніх для того підстав свідчить про допущення контролюючим органом порушення порядку проведення перевірки, які свідчать про незаконність перевірки та зумовлюють протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Вказаний висновок узгоджується із практикою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 04.09.2020 у справі №826/20081/16 Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції при прийнятті рішення правильно виходив з того, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо наявності підстави для призначення та проведення документальної позапланової перевірки, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, акт перевірки, отриманий в результаті такої перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками такої перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного у сукупності суд зазначає, що перевірка ТОВ «Комфортні рішення» результати якої відображені у акті від 27.03.2017 №74/26-15-14-07-02-10/38323166 призначена без достатніх підстав, що свідчить про незаконність такої перевірки, нівелює її правові наслідки та свідчить про протиправність податкових повідомлень-рішень від 16.04.2018 № та №.

При розгляді даної справи суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії».

З огляду на наведене суд надав правову оцінку визначальним доводам сторін. Відсутність у даному рішенні правової оцінки окремих доводів сторін жодним чином не відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинуло на результат розгляду даної справи.

Суд у рамках даної справи, з огляду на вказану практику Верховного Суду, не надавав оцінки обґрунтованості висновків акту від 27.03.2017 №74/26-15-14-07-02-10/38323166 в частині порушення ТОВ «Комфортні рішення» вимог ПК України під час відображення у податковому обліку господарських операцій із ТОВ «Аргенто Україна» та ТОВ «Алтіма Трейд». Висновок суду у даній справі про протиправність податкових повідомлень-рішень від 16.04.2018 № та № не свідчить про необґрунтованість вказаних висновків відповідача. Відтак, відповідач вправі належним чином призначити та провести повторну податкову перевірку позивача з вказаного питання.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено незаконність призначення перевірки та, як наслідок, протиправність рішень, які прийняті за її наслідками, в той час, як відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не виконано, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає судовий збір в сумі 70 526,87 грн, сплачений згідно платіжного доручення від 14.06.2018 №3209.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфортні рішення" задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 16.04.2018 № та №.

Стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфортні рішення" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 70 526,87 грн (сімдесят тисяч п`ятсот двадцять шість гривень вісімдесят сім копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Комфортні рішення" (місцезнаходження юридичної особи: 04073, місто Київ, провулок Куренівський, будинок 19/5; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 38323166).

Відповідач - Головне управління ДПС у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 43141267).

Повний текст рішення складено 11.12.2020.

Суддя О.М. Чудак