Справа № 520/13271/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

10 грудня 2020 року № 520/13271/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.12.2019 року № відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), яким зобов`язано позивача ФОП ОСОБА_1 сплатити штраф у розмірі 16265,02 гривень за платежем єдиний податок з фізичних осіб за II квартал 2018 року.

В обґрунтування позову зазначено, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку в відповідача. Позивачу стало відомо про прийняте відносно неї податкового повідомлення-рішення від 31.12.2019 року № . На думку позивача, зазначене податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що ґрунтується на помилкових висновках контролюючого органу, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.10.2020 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що оскаржуване позивачем у даній справі податкове повідомлення-рішення є правомірним та таким, що прийнято у зв`язку з встановленням перевіркою порушень термінів сплати узгодженого грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб протягом строків, визначених п.295.3 ст. 295 Податкового кодексу України. Відтак, позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають скасуванню.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , Р.Н.О.К.П.П. НОМЕР_1 , зареєстрована відповідно до норм діючого законодавства як суб`єкт господарювання.

Судовим розглядом справи встановлено, що Центральним управлінням Головного управління ДПС у Харківській області на підставі пп.75.1.1 п.75.1 ст. 75, ст. 76, п. 86.2 ст. 86 Податкового кодексу України було проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати єдиного податку фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

За результатами проведеної камеральної перевірки було оформлено актом від 07.11.2019 року №270/20-40-56-06-09/ НОМЕР_1 , відповідно до висновків якого за результатами перевірки встановлено: несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов`язання з єдиного податку протягом граничних строків.

При перевірці використано: заява про право застосування спрощеної системи оподаткування, подана до контролюючого органу за місцем реєстрації - податкової адреси; комп`ютерні автоматизовані інформаційні системи податкового органу: АІС "Облік податків і платежів", інформаційна система «Податковий Блок», податкові декларації платника за 2018 рік.

На підставі висновків акту від 07.11.2019 року №270/20-40-56-06-09/ НОМЕР_1 Зі змісту позовної заяви вбачається, що 31.12.2019 року Головним управлінням ДПС у Харківській області було винесено податкове повідомлення-рішення від 31.12.2019 року № , яким зобов`язано позивача сплатити штраф у розмірі 16265,02 гривень за платежем єдиний податок з фізичних осіб за II квартал 2018 року.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що висновку про порушення позивачем податкового законодавства контролюючий орган дійшов з огляду на обставини встановлення того, що відповідно до заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 12.03.2018 № 4402/ФОП, зареєстрована як платник єдиного податку З групи з 01.04.2018 року по теперішній час, ставка податку складає 5 відсотків. При цьому, порушення термінів сплати узгодженого грошового зобов`язання з єдиного податку фізичних осіб протягом строків, визначених п.295.3 ст. 295 Податкового кодексу України несплата (неперахування) фізичною особою платником єдиного внеску, визначеного п.п.3 р. 291.4 ст. 291 та п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, у порядку та у строки, визначені цим Кодексом. При цьому, зазначене порушення було встановлено відносно податкового декларації платника єдиного внеску №66689 від 09.08.2018 то №81765 від 07.11.2018 року.

На думку позивача, зазначене податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що порушує права позивача.

При цьому, позивачем у позовній заяві вказано, що нею було здійснено сплату єдиного внеску у встановленому законодавством розмірі та визначені строки, однак через допущену помилку при оформленні реквізитів платіжного доручення, вказані кошти було зараховано на іншій рахунок, а після того, як помилку було виявлено, 27.08.2018 року позивач звернулась до Головного управління ДФС у Харківській області із заявою щодо зарахування перерахованого єдиного податку в сумі 81325,10 гривень на рахунок 0003 (єдиний податок з фізичних осіб). Відтак, позивачем вказано, що вона сплатила податкове зобов`язання по єдиному податку вчасно, у встановлений Податковим кодексом України термін, але на інший рахунок державного казначейства. Отже, контролюючий орган дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування до позивача штрафу, оскільки прострочення сплати не було допущено.

Відповідно до пп.19-1.1.1 та 19-1. 1.2 ст. 19-1 Податкового кодексу України до функцій контролюючих органів віднесено здійснення адміністрування податків, зборів, платежів; контролю за своєчасністю подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Підпунктом 47.1.2 п.47.1 ст. 47 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть фізичні особи - платники податків та їх законні чи уповноважені представники у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.49.1 та п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України єдиний податок з фізичних осіб належить до місцевих податків та зборів, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Суд зазначає, що Згідно з пп. 75.1.1. п. 75.1. ст. 75 Кодексу камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність сплати узгодженої суми податкового зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно з п. 76.1. ст. 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Згідно зі статтею 300 Податкового кодексу України платники податків несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум податків.

Під час розгляду справи встановлено, що позивачем було подано до контролюючого органу податкову декларацію за 3 квартал 2018 року № 66689 від 09.08.2018, термін сплати визначеного податкового зобов`язання до 19.08.2018.

Як вказано представником відповідача у наданому до суду відзиві на позов, позивачем фактично сплату здійснено 08.10.2018 року, тобто з порушенням строку сплати.

За несвоєчасну сплату відповідальність передбачена абз. 2. п. 126.1. ст. 126 Податкового кодексу України у розмірі 10 та 20 відсотків погашеної суми податкового боргу узгодженого податкового зобов`язання відповідно до цього Кодексу.

При цьому, під час розгляду справи встановлено, що позивач була зобов`язана до 09.08.2018 року подати податкову декларацію за звітний податковий період, а до 20.08.2018 року мала оплатити суму податкових зобов`язань по єдиному податку.

Отже, під час розгляду справи встановлено, що 09.08.2018 року позивачем була подана звітна податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за півріччя 2018 року. У вказаній декларації позивачем було самостійно визначено суму податкових зобов`язань по єдиному податку в розмірі 81325,10 гривень.

Відповідно до платіжного доручення № 46 від 16.08.2018 року позивачем було сплачено визначену суму податкових зобов`язань по єдиному податку у розмірі 81325,10 гривень за II квартал 2018 року.

Зі змісту позовної заяви вбачаються, доводи позивача стосовно того, що згодом нею було виявлено помилку, яка полягала в тому, що єдиний податок у розмірі 81325,10 грн. за ІІ квартал 2018 року було сплачено на інший рахунок державного казначейства, а саме на рахунок 0003 (єдиний податок з юридичних осіб).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем у визначений законодавством термін своєчасно було здійснено перерахування єдиного податку, але через допущену помилку при оформленні реквізитів платіжного доручення, вказані кошти було зараховано на іншій рахунок, а після того, як помилку було виявлено.

Водночас, судом встановлено, що 27.08.2018 року позивач звернулась до Головного управління ДФС у Харківській області із заявою щодо зарахування перерахованого єдиного податку в сумі 81325,10 грн. на рахунок 0003 (єдиний податок з фізичних осіб).

Надаючи оцінку правомірності прийняття контролюючим органом спірного податкового повідомлення-рішення, судом встановлено протиправність застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату нею узгодженого податкового зобов`язання з єдиного податку, оскільки сума податкового законодавства була сплачена позивачем у строк, визначений нормами Податкового кодексу України (пункт 57.1 статті 57, пункт 295.3 статті 295), однак через помилку кошти надійшли на інший рахунок.

З огляду на встановлені у справі обставини суд приходить до висновку про те, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету у строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 та пунктом 295.3 статті 295 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення рахунку у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16 червня 2015 року у справі № 21-377а15, висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2020 року по справі №824/2467/15-а.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що контролюючим органом податкове повідомлення-рішення від 31.12.2019 року № було винесено протиправно.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із приписами ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

У позовній заяві позивачем також заявлено клопотання про вирішення питання про розподіл судових витрат. При цьому, у позовній заяві вказано, що розмір судових витрат, які поніс позивач у зв`язку із розглядом справи складається з судового збору у розмірі 840,80 грн. а послуг на правову допомогу у розмірі 6041,75 грн.

Суд зазначає, що положеннями ч. 1, 3 ст. 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

В той же час, положеннями ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із положеннями ст. 26 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ст.1 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як визначено приписами ч.3 ст.27 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі положеннями ст.30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу вищевикладеного слід дійти висновку, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

При цьому, адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Зазначене передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Аналіз долучених представником позивача до матеріалів справи доказів свідчить, що в обґрунтування заявленого клопотання до суду подано ордер серії АХ №1025843 від 30.09.2020 року, копії договору про надання правової допомоги №155 від 29.09.2020 р., укладеного між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 , додатку №1 до договору про надання правової допомоги №155 від 29.09.2020 року, рахунку на оплату №1 від 29.09.2020 року, квитанції від 29.09.2020 року №0.0..1 про сплату вартості послуг адвоката у розмірі 6041,75 грн.

Відповідно до зазначених доказів адвокатом Притулою М.В. надано позивачу послуги (правову допомогу) у справі вартістю 6041,75 грн.

При цьому, як встановлено зі змісту додатку №1 до договору про надання правової допомоги №155 від 29.09.2020 року послугами, що наддавались позивачу є: вивчення матеріалів ГУ ДПС у Харківській області про притягнення до відповідальності за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання та виготовлення копій матеріалів 30 хвилин 549,25 грн.; складання адміністративного позову про скасування податкового повідомлення рішення про сплату штрафу у розмірі 16265,02 гривень 3 години - 3295,50 грн.; представлення інтересів в суді першої інстанції (без урахування кількості судових засідань) - не застосовується - 2197,00 грн.

Суд зазначає, що понесення позивачем витрат на правову допомогу підтверджується наданою до суду квитанцією від 29.09.2020 року №0.0..1 про сплату вартості послуг адвоката у розмірі 6041,75 грн.

Отже, враховуючи положення ст. 134 КАС України суд зазначає, що до витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу належать ті, що пов`язані із розглядом справи.

З огляду на вищевикладене та враховуючи складність справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивача та стягнення на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 3844,75 грн., оскільки представником позивача в рамках розгляду даної справи не здійснювалось представлення інтересів позивача в суді першої інстанції.

Крім того, з огляду на висновки суду у даній справі, на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057) про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.12.2019 року № .

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. та витрат на сплату послуг на правову допомогу у розмірі 3844 (три тисячі вісімсот сорок чотири) грн.. 75 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.