Справа № 460/5932/20
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2020 року м. Рівне №460/5932/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання О.П. Янчар та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник адвокат Таргоній П.В.,

відповідача: представник Федченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю" Ділайс ЛТД"
доПоліської митниці Держмитслужби
про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ділайс ЛТД" (далі - ТОВ "Ділайс ЛТД", позивач) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Поліської митниці Держмитслужби (далі - Митниця, відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення від 05.05.2020 №UA204000/2020/000083/2 про коригування митної вартості товарів.

Позовна заява обґрунтована тим, що 05.05.2020 ТОВ «ДІЛАЙС ЛТД» здійснювало митне оформлення в режимі імпорту товару - сідельний тягач марки - МЕRСЕDЕS-ВЕNZ, моделі - АСТROS, ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_1 , загальна кількість місць включаючи місце водія - 2, призначений для використання по дорогах загального користування, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 12809 см3, потужність ~ 330 kW, колісна формула - 4x2, бувший у використанні, модельний рік виготовлення 2015, вартістю 15650,00 Євро.

Декларантом було оформлено та подано до Поліської митниці Держмитслужби митну декларацію UА204130/2020/003447, в якій визначено митну вартість товару в сумі 461797,07 грн, що за курсом валюти, зазначеним в графі 23 декларації, становить 15650,00 Євро.

Однак, Митницею 05.05.2020 видано картку відмови №UА204000/2020/00114 в прийнятті митної декларації UА204130/2020/003447 та винесено рішення від 05.05.2020 №UА204000/2020/000083/2 про коригування митної вартості товарів, в результаті якого митна вартість сідельного тягача склала 18100,00 євро.

Обґрунтовуючи неправомірність рішення про коригування митної вартості, позивач зазначив, що на підтвердження заявленої у митній декларації UА204130/2020/003447 митної вартості товарів та обраного методу її визначення, разом з декларацією декларант надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: інвойс 06/2020 від 15.04.2020; акт про проведення огляду товарів №UА205020/2020/600362 від 02.05.2020; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; платіжне доручення на підтвердження оплати вартості товару покупцем продавцю; звіт про оцінку транспортного засобу; зовнішньоекономічний контракт №02/20-ЕТ/DS від 15.04.2020; висновок №04-05/45 від 04.05.2020; скріншот з інтернет-ресурсу - витяг по VIN-коду; копію митної декларації країни відправлення.

Покликаючись до положень Митного кодексу України (далі - МК України), позивач зазначив, що орган доходів і зборів повинен обґрунтувати причини витребування додаткових документів у разі, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару в документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта. Вважає, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості імпортованого автомобіля. Зазначив, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, оскільки не містить наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та у ньому відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Крім того, зазначив, що позивач, не погодившись із рішенням про коригування митної вартості товарів, скористалось своїм правом, передбаченим ст. 55 МК України, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу, а саме шляхом сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною декларантом, та забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів. На виконання ст. 55 МК України 26.06.2020 ТОВ "ДІЛАЙС ЛТД" подано до Митниці лист з додатковими поясненнями та документами. Зокрема, надано наступні додаткові документи: копія завіреного перекладу рахунку-фактури №06/20.; копія завіреного перекладу експортної декларації МRN20DЕ37Е4; копія завіреного перекладу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; копія Контракту №02/20-ЕТ/DS від 15.04.2020; копія аркушу коригування. Проте, відповідачем, не взято пояснення та документи до уваги та надано відмову у перегляді та скасуванні рішення від 05.05.2020 №UА204000/2020/000083/2 про коригування митної вартості товарів, оформлену листом №7.13-1/15/13-15/5204 від 03.07.2020.

З наведених підстав позивач просив оскаржуване рішення визнати протиправним та скасувати та стягнути з відповідача судові витрати по справі в загальній сумі 10215,41 грн.

Ухвалою від 14.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав до суду відзив, у якому заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що 05.05.2020 за митною декларацією №UA204130/2020/003447 декларантом позивача до Поліської митниці Держмитслужби з метою митного оформлення подано товар - сідельний тягач MERCEDES-BENZ ACTROS, номер шасі - НОМЕР_2 , за рівнем митної вартості 15650 EUR, за ціною угоди, згідно з поданим інвойсом від 15.04.2020 №06/2020. При проведенні у відповідності до положень статті 54 МК України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів встановлено ряд розбіжностей, які свідчать про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно умов придбання транспортного засобу, в тому числі і стосовно розміру фактично сплачених коштів за імпортований транспортний засіб. У зв`язку з цим та з метою підтвердження заявленого рівня митної вартості імпортованого транспортного засобу декларанту позивача направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів відповідно до приписів частини 3 статті 53 Митного кодексу України, а саме: виписку з бухгалтерської документації продавця стосовно механізму формування ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (з дотриманням принципів методики); контракт від 20.01.2020 №02/20-ЕТ/DS, який зазначений в графі 44 митної декларації.

На письмову вимогу митниці 05.05.2020 декларантом надіслано лист з проханням прийняти рішення без врахування термінів передбачених ч. 3 ст. 53 МКУ.

Враховуючи вищевказані обставини, а також факт ненадання декларантом документів згідно переліку, Митницею прийнято рішення про коригування митної вартості транспортного від 05.05.2020 №UА204000/2020/000083/1. Випуск транспортного засобу у вільний обіг здійснено за МД від 05.05.2020 №UА204130/2020/003489, з врахуванням частини сьомої статі 55 МК України. Сума додатково нарахованих митних платежів становить 23134,11 грн (за курсом НБУ на день випуску товару у вільний обіг).

За наведеного, відповідач вважає, що оспорюване рішення та картка відмови прийняті Митницею в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою від 19.10.2020 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою від 28.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою від 16.11.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 02.12.2020.

02.12.2020 проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення.

З`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, встановивши обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд встановив та врахував таке.

15.04.2020 ТОВ "Ділайс ЛТД" придбало транспортний засіб сідельний тягач марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ, моделі АСТROS, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 вартістю 15650 євро, що підтверджується контрактом від 15.04.2020 (а.с.38-41), інвойсом №06/2020 від 15.04.2020 (а.с.19), платіжним дорученням в іноземній валюті від 16.04.2020 №21 (а.с.24).

З метою переміщення через митний кордон транспортного засобу, позивачем 05.05.2020 було подано до Поліської митниці Держмитслужби електронну митну декларацію №UА204130/2020/003447 від 05.05.2020 (а.с.17-18) про декларування даного товару разом з документами на підтвердження достовірності даних, зазначених в митній декларації.

05.05.2020 Митницею оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2020/00114 від 05.05.2020 (а.с.11-12) та рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2020/000083/2 від 05.05.2020 (а.с.13-14). Відмову в прийнятті митної декларації митний орган обґрунтував тим, що прийнято рішення про коригування митної вартості та відмовою декларанта надати повний пакет документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Згідно з рішенням про коригування митної вартості товарів, митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з відмовою декларанта надати усі додаткові документи, витребувані митним органом.

При проведенні перевірки правильності розрахунку митної вартості товару, заявленої декларантом за основним методом на підставі наданого до митного оформлення інвойсу від 15.04.2020 №06/2020, та відомостей, які містяться у наданих до митного оформлення документах, Митницею встановлено ряд розбіжностей, зокрема:

- реалізацію транспортного засобу здійснено на підставі комерційного рахунку від 15.04.2020 №06/2020, згідно з яким продавцем товару є компанія Euro Trucks Waiss Haiderie (DE). Однак, свідоцтво про реєстрацію від 29.09.2015 № НОМЕР_3 містить відомості про "юридичне найменування власника транспортного засобу" - RZ LOGISTICS & TRANSPORTE GMBH, що не кореспондується із відомостями комерційного рахунку від 15.04.2020 №06/2020;

- в комерційному рахунку від 15.04.2020 №06/2020 та митній декларації країни відправлення від 29.04.2020 №20DE37E4 зазначено назву отримувача товару DELISE LTD, а в контракті від 15.04.2020 №02/20-ЕТ/DS зазначено назву DELICE LTD;

- Контракт від 15.04.2020 №02/20-ЕТ/DS підписано лише однією із сторін, а саме компанією Euro Trucks Waiss Haiderie, тоді як підпис DELICE LTD відсутній;

- комерційний рахунок № НОМЕР_4 виписаний 15.04.2020, при цьому останній запис про власника у свідоцтві про реєстрацію від 29.09.2015 № НОМЕР_3 здійснено 14.04.2020. Також в рахунку від 15.04.2020 №06/2020 зазначено номер митної декларації країни відправлення від 29.04.2020 №20DE37E4, яка оформлена пізніше від дати рахунку. Зазначене ставить під сумнів дійсність комерційного рахунку від 15.04.2020 №06/2020;

- у комерційному рахунку від 15.04.2020 №06/2020 зазначено номер митної декларації країни відправлення від 29.04.2020 №20DE37E4, яка оформлена пізніше від дати рахунку;

- поставка товару відбувається на умовах передоплати. Проте платіжне доручення в іноземній валюті №21 від 16.04.2020 в графі 70 "Призначення платежу" містить посилання на контракт від 15.04.2020 №02/20-ЕТ/DS, тоді як в графі 44 митної декларації зазначено контракт від 21.01.2020 №02/20-ЕТ/DS;

- в графах 18 та 21 митної декларації зазначено реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_5 , тоді як у свідоцтві про реєстрацію від 29.09.2015 № НОМЕР_3 зазначено HL RZ345;

- звіт від 04.05.2020 №648/20 "Про оцінку транспортного засобу" не може бути прийнятий для підтвердження заявленої митної вартості товару, оскільки не відповідає пункту 4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092.

Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно умов придбання транспортного засобу, в тому числі і стосовно розміру фактично сплачених коштів за імпортований транспортний засіб.

ІІ. Митниця володіє інформацією щодо рівнів митної вартості товарів, схожих із імпортованим за маркою, моделлю, роком виробництва, яка призвела з виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів (МД від 16.03.2020 №UA102030/2020/633347 - 18100 EUR; від 25.02.2020 №UA305160/2020/008752 - 19200 EUR; від 28.02.2020 №UA204130/2020/002347 - 21000 EUR).

ІІІ. Заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання підтвердження інформації щодо числових значень складових митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією, зокрема, шляхом надання додаткових документів, таких як: виписку з бухгалтерської документації продавця стосовно механізму формування ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; контракт від 20.01.2020 № 02/20- ЕТ/DS, який зазначений в графі 44 митної декларації.

IV. За результатом проведеної відповідно до положень ч.4 ст.57 МК України процедури консультації із декларантом та у зв`язку з відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 МК України) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (ст.62 МК України), інформації щодо складових вартості товарів, наданої виробником, для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (ст.63 МК України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України, митну вартість товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 МК України. При цьому, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша вартість із альтернативних, згідно інформації, наявної у митниці.

Вартість транспортного засобу визначено на підставі інформації щодо рівнів митної вартості товарів, схожих із імпортованим за маркою, моделлю, роком виробництва (МД від 16.03.2020 №UA102030/2020/633347 - 18100 EUR).

Числове значення митної вартості товару, із врахуванням його фактичної кількості та з урахуванням курсу НБУ на день подання митної декларації до митного оформлення, у національній валюті України становить 534091,18 грн., або у валюті фактури 18100 євро (ас.13-14).

В результаті декларантом було подано митну декларацію № UА204130/2020/003489 від 05.05.2020, після чого у зв`язку із забезпеченням сплати гарантійних митних платежів згідно з розділом Х МК України з врахуванням рішення про коригування митної вартості, транспортний засіб було випущено у вільний обіг (а.с.15-16).

Не погоджуючись з рішенням Митниці від 05.05.2020 №UA204000/2020/000083/2, ТОВ "Ділайс ЛТД" звернулося з позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям правомірності, що визначені ч.2 ст.2 КАС України, суд враховує таке.

За приписами частини першої статті 1 МК України, законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини перша, друга статті 51 МК України).

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частина перша, друга статті 52 МК України).

За обставинами справи, митна вартість товару заявлена декларантом за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), в порядку статті 58 МК України, в сумі 15650 євро.

У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи (частина третя статті 53 МК України).

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи (частина четверта статті 53 МК України).

Тобто, стаття 53 МК України визначає дві підстави, за яких митний орган може зобов`язати декларанта надати додаткові документи:

(1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

(2) у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

У першому випадку вимагається надання документів згідно з переліком: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У другому випадку: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Перелік підстав для формування митним органом вимоги про надання декларантом додаткових документів, що наведений у частині третій статті 53 МК України, є виключним: (1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; (2) у разі якщо документи містять ознаки підробки; (3) у разі якщо документи або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В ході судового розгляду справи частково знайшли своє підтвердження покликання Митниці про наявність розбіжностей в поданих до митного оформлення документах, а саме: невідповідність найменування продавця транспортного засобу та його власника згідно зі свідоцтвом про реєстрацію такого транспортного засобу; розбіжності в даті зовнішньоекономічного договору, яка зазначена в графі 44 МД; зазначення в комерційному рахунку дати митної декларації країни відправлення, яка оформлена в часі пізніше; невідповідність в реєстраційному номері транспортного засобу.

У зв`язку з цим слід врахувати, що відповідно до відомостей, зазначених у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, власник свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу може не бути власником транспортного засобу. При цьому, реєстраційний номер, зазначений у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, це номер, який був виданий останньому власнику цього транспортного засобу, який здійснив таку реєстрацію. Водночас, реєстраційний номер, зазначений у митній декларації, є транзитним номером, що виданий продавцю транспортного засобу, був наявним на такому транспортному засобі при перетині митного кордону України та відображений у документах митного оформлення. Суд зауважує, що розбіжності в номері кузова транспортного засобу в досліджуваних документах відсутні, отже такі документи в повній мірі надають можливість ідентифікувати транспортний засіб. Розбіжність в одній літері ( S та С) в найменуванні отримувача товару зумовлена різницею в транслітерації назви позивача на англійську мову.

Щодо відсутності підпису покупця на зовнішньоекономічному контракті від 15.04.2020 №02/20-ЕТ/DS, суд враховує пояснення позивача в судовому засіданні про те, що у відповідності до пункту 10.6 такого контракту сторони домовились, що укладення договору може відбуватися шляхом обміну засвідченими підписами та відтисками печаток сторін сканкопіями договору електронною поштою з подальшою заміною на оригінали в момент прийняття товару та/або після здійснення поставки відповідного товару. При заповненні електронної митної декларації декларантом було помилково подано саме сканкопію контракту з підписом одного учасника такого договору. Водночас, дослідженням наданих до матеріалів судової справи документів встановлено належність оформлення такого контракту та наявність усіх передбачених чинним законодавством реквізитів, у тому числі підписів продавця та покупця, засвідчених їх відтисками печаток (а.с.38-41).

Окрім цього, суд бере до уваги пояснення представника позивача про те, що в графі 44 митної декларації було декларантом помилково зазначено дату вищевказаного контракту «20.01.2020» замість фактичної «15.04.2020», позаяк відповідна помилка в подальшому була усунута шляхом оформлення аркуша коригування до митної декларації від 05.05.2020 №UА204130/2020/003489 (а.с.56).

Суд зауважує, що в повідомленні митного органу про витребування у декларанта додаткових документів (а.с.113) не зазначено про наявність ознак підробки; не вказано, що подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з цим суд вважає, що вказані вище розбіжності жодним чином не впливають на митну вартість товару, оскільки розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості в поданих документах судом не встановлено.

Суд також вважає за необхідне вказати, що у разі виявлення під час митного оформлення розбіжностей чи невідповідностей, які ставлять під сумнів правомірність увезення на митну територію України товарів, зокрема, в спірній ситуації, - в частині невідповідності реєстраційного номера транспортного засобу та власника транспортного засобу, зазначених в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, та в документах митного оформлення, Митницею повинні бути проведені заходи, передбачені Митним кодексом України, та в разі наявних ознак порушення митних правил слід вирішити питання про притягнення винних осіб до передбаченої чинним законодавством України відповідальності.

Натомість, представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що в даному випадку протокол про порушення митних правил не складався. При цьому, за обставинами справи, в подальшому митне оформлення транспортного засобу було завершене за наявності вищевказаних розбіжностей, а транспортний засіб випущено у вільний обіг.

Перевіряючи правомірність визначення митним органом митної вартості оцінюваного товару в спірному рішенні про коригування митної вартості, суд встановив, що митну вартість визначено на підставі інформації щодо рівнів митної вартості товарів, схожих із імпортованим за маркою, моделлю, роком виробництва, а саме: на підставі митної декларації від 16.03.2020 №UA102030/2020/633347.

Дослідивши надану відповідачем на вимогу суду митну декларацію від 16.03.2020 №UA102030/2020/633347 (а.с.112), суд встановив, що заявлена декларантом у такій декларації фактурна вартість схожого транспортного засобу становить 16000 євро (графа 42), що відрізняється від фактурної вартості транспортного засобу, придбаного позивачем, на 350 євро. Отже, в обох ситуаціях схожі транспортні засоби було придбано за ціною, яка несуттєво відмінна між собою.

Водночас, митну вартість транспортного засобу в митній декларації від 16.03.2020 №UA102030/2020/633347 декларантом було заявлено за шостим резервним методом в розмірі 524720,81 грн, що з урахуванням курсу валюти (гр.23) 28,9901 становить 18100 євро.

Суд критично оцінює пояснення представника відповідача в судовому засіданні про те, що на збільшення митної вартості за митною декларацією від 16.03.2020 №UA102030/2020/633347 вплинули курсові різниці. Суд зауважує, що за такою митною декларацією при визначенні митної вартості транспортного засобу мали вплив не курсові різниці, а та обставина, що фактурна вартість в сумі 16000 євро була збільшена на суму 2100 євро, що в сумі склало 18100 євро (524720,81 грн). Отже, на формування в такому розмірі митної вартості, окрім ціни придбання транспортного засобу, вплинули інші складові митної вартості, передбачені Митним кодексом України. Разом з тим, як ствердив представник відповідача, в спірній ситуації такі складові митної вартості проаналізовані та оцінені Митницею не були, а враховано лише самостійно визначену декларантом при іншому митному оформленні митну вартість за шостим резервним методом.

Таким чином, в ході судового розгляду справи відповідачем не обґрунтовано та не підтверджено, яка цінова інформація була ним використана; не вказано джерело такої інформації; не доведено офіційності такої інформації; не надано документа, який свідчив би про проведення контролюючим органом порівняльного аналізу цінових характеристик КТЗ. Посилання в рішенні про коригування митної вартості як на підставу визначення митної вартості на митну декларацію від 16.03.2020 №UA102030/2020/633347, суд вважає необґрунтованим, оскільки митна вартість товару 18100 євро, зазначена митним органом в оспорюваному рішенні від 05.05.2020 №UA204000/2020/000083/2, не відповідає вартості придбання товару, зазначеній в такій митній декларації, а тому відповідач не провів будь-якого порівняльного аналізу вартості товару за вказаною декларацією.

Більше того, на думку суду, надана митним органом митна декларація від 16.03.2020 №UA102030/2020/633347 підтверджує фактурну вартість транспортного засобу, заявленого позивачем до митного оформлення за митною декларацією від 05.05.2020 №UА204130/2020/003447 (15650 євро).

Згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини шостої цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Така позиція суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини другої статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною третьою статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 57 МК України, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина шоста статті 57 МК України).

За приписами частини першої статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина друга статті 55 МК України).

При цьому, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).

У зв`язку з цим суд зазначає, що вказані Митницею розбіжності жодним чином не впливають на митну вартість товару, оскільки розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості в поданих документах немає.

Так, суд встановив, що вартість транспортного засобу - сідельний тягач марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ, моделі АСТROS, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , становить 15650 євро, що відповідає ціні товару, зазначеній в контракті від 15.04.2020 №02/20-ЕТ/DS (а.с.38-41), в інвойсі від 15.04.2020 №06/2020 (а.с.19, 51), та митній вартості товару, визначеній в митній декларації від 05.05.2020 №UА204130/2020/003447 (а.с.17-18), який оплачено позивачем на підставі платіжного доручення в іноземній валюті від 16.04.2020 №21 (а.с.24).

Окремо суд зазначає, що в поданих митному органу банківському платіжному документі та інвойсі зазначено платника - ТОВ "ДІЛАЙС ДТД", реквізити контракту, марку транспортного засобу, його ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , суму оплати 15650 євро (а.с.19, 24). Крім цього, декларантом було надано відповідачу також експортну митну декларацію країни відправлення MRN 20DE37E4, в якій зазначено реєстраційний номер та номер кузова транспортного засобу (а.с.45-46, 52-53). Жодних розбіжностей такі документи не містять, вони перебували в розпорядженні митного органу та об`єктивно надавали йому можливість ідентифікувати транспортний засіб, особу, яка його придбала, та фактично сплачену вартість згідно з умовами контракту.

Отже, декларантом одночасно із митною декларацією надано митному органу належні документи для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Опис документів міститься в Картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не наведено обґрунтованих підстав для витребування у декларанта додаткових документів, адже наданих декларантом документів було достатньо для визначення митної вартості за основним методом.

Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би спростував зміст документів, наданих декларантом для митного оформлення КТЗ, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено існування обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості КТЗ, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено. Тобто, надані декларантом основні документи містили всі числові значення, необхідні для визначення вартості КТЗ за основним методом.

Крім того, у постанові від 30.10.2018 у справі №826/25605/15 Верховним Судом зроблено правовий висновок про те, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Водночас, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а).

Разом з тим, будь-якого розрахунку для обґрунтування визначеної відповідачем вартості транспортного засобу в рішенні суб`єкта владних повноважень не наведено, що не дає можливості встановити правильність визначеної ціни.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 по справі №815/228/17 дійшов висновку, що в силу частини другої статті 55 Митного кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України №598 від 24.12.2012 "Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору" - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства, а тому ненаведення обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для їх скасування.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не довів належними й допустимими доказами правомірності оскаржуваного рішення. Порушені права та законні інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2020/000083/2 від 05.05.2020, а тому позов слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

При пред`явленні позову позивачем наведено орієнтовний розрахунок судових витрат в сумі 10215,41 грн. Означену суму судових витрат представник позивача просив стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Зі складеного позивачем орієнтовного розрахунку встановлено, що до складу судових витрат позивач включив:

5000,00 грн - правова консультація клієнта, роз`яснення положень законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини та визначення правової позиції. Вивчення наданих документів та їхній аналіз. Підготовка позовної заяви. Вартість витратних матеріалів;

2313,41 грн - винагорода, у разі отримання остаточного рішення на користь позивача (10% від ціни позову);

800,00 грн - витрати на переклад;

2102,00 грн - судовий збір.

На підтвердження понесених витрат у зв`язку з розглядом справи до позовної заяви надано: рахунок № 18/06/20 від 18.06.2020 на суму 800,00 грн за послуги письмового перекладу документів; договір № 18-06/20 про надання правової допомоги від 01.06.2020; акт надання послуг № 33 від 05.08.2020 на суму 5000,00 грн; платіжне доручення № 318 від 05.08.2020 на суму 5000,00 грн (а.с.60-64).

Відповідач просив відмовити у стягненні на користь позивача судових витрат з підстав їх необґрунтованості, про що подав суду відповідну заяву (а.с.102).

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При цьому, стаття 134 КАС України передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2).

Частиною третьою статті 134 КАС України регламентовано, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (№11-562ас18) про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З наданих суду на підтвердження витрат на правову допомогу встановлено, що за умовами договору № 18-06/20 від 01.06.2020 між ТОВ «Ділайс ЛТД» (Замовник) та Адвокатським об`єднанням «Бона Фіде» (Об`єднання, Виконавець), Замовник доручає, а Об`єднання приймає на себе обов`язки надавати Замовнику комплекс юридичних послуг, представляти інтереси Замовника в суді, у зв`язку з чим Об`єднання бере на себе обов`язки виконання правової роботи.

Отже, такий договір є загальним щодо надання позивачу адвокатським об`єднанням правової допомоги, безвідносно до конкретної справи. Суд зауважує, що ні договір № 18-06/20 від 01.06.2020, ні акт про надання послуг № 33 від 05.08.2020, ні платіжне доручення № 318 від 05.08.2020, не містять відомостей про надання позивачу правової допомоги безпосередньо в межах судової справи № 460/5932/20. Окрім цього, відсутній розрахунок вартості наданих послуг, їх кількості, тривалості тощо. З урахуванням встановленого, суд зазначає, що позивачем документально не підтверджено витрати на правову допомогу, що пов`язані з судовим розглядом справи № 460/5932/20, а тому такі витрати в сумі 5000,00 грн не підлягають судовому розподілу.

Також суд вважає відсутніми підстави для стягнення на користь позивача винагороди в сумі 2313,41 грн у разі отримання остаточного рішення на користь позивача, оскільки такий вид судових витрат статтею 132 КАС України не передбачений. Суд також зазначає, що рішення суду першої інстанції не є остаточним в розумінні закону та може бути оскарженим у встановленому порядку.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 137 КАС України, спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

У випадках, коли сума витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача, експерта або проведення експертизи повністю не була сплачена учасниками справи попередньо (авансом), суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.71 КАС України, перекладачем є особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими.

Перекладач допускається ухвалою суду за клопотанням учасника справи або призначається з ініціативи суду.

Суд зазначає, що під час судового розгляду даної справи рішення про залучення до участі у справі перекладача не приймалося, ухвалою суду перекладач до справи допущений не був.

Суд зазначає, що надання учасником справи до матеріалів судової справи письмових доказів з їх перекладом мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, не є тотожним залученню перекладача до справи в розумінні статті 71 КАС України.

Окрім цього, суд також зауважує, що надані позивачем рахунок 18/06/20 від 18.06.2020 та квитанція до прибуткового ордера (а.с.60) не підтверджують понесених позивачем витрат на оплату робіт (послуг) перекладача, пов`язаних з розглядом конкретної судової справи, а розрахунок заявлених витрат жодним чином документально не підтверджений. Водночас, за обставинами справи, копії документів з перекладом позивач надавав для Митниці під час процедури митного оформлення, що не пов`язане з судовим розглядом справи. Отже, суд вважає відсутніми підстави для розподілу витрат на переклад в сумі 800,00 грн.

Як зазначено в абз.268 Рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України": "Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» [ВП], заява N 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V)".

З огляду на вищевикладене, суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати (а.с.10) по сплаті судового збору відповідно до ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю" Ділайс ЛТД" (54020 м.Миколаїв, вул. Мала Морська,108, офіс 605, ) до Поліської митниці Держмитслужби (33028, м. Рівне,вул. Соборна,104, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Поліської митниці Держмитслужби від 05.05.2020 № UA 204000/2020/000083/2 про коригування митної вартості товарів.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю" Ділайс ЛТД" за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби судові витрати по сплаті судового збору 2102,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 11 грудня 2020 року.

Суддя Н.О. Дорошенко