Справа № 520/7320/2020
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 р. № 520/7320/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Рубіної Я.О.,

представника позивача - Вернигора О.В.,

представника відповідача - Красникова В.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 520/7320/2020 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення № 6 від 30.03.2020, № 6 від 30.03.2020; № 6 від 30.03.2020, № 6 від 30.03.2020, № 6 від 30.03.2020.

В обґрунтування позовних позивач зазначила, що спірні рішення є протиправними, а тому, підлягають скасуванню.

Представник позивача в судове засідання прибув, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання прибув, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки при винесенні оскаржуваних рішень податковий орган діяв з дотриманням норм чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи й оцінивши докази, суд встановив наступне.

05.03.2020 головним державним ревізором - інспектором Головного управління ДПС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, повноти нарахування та сплати усіх, передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, а також, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2019.

За результатами перевірки складено акт № 544/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 від 05.03.2020, відповідного до висновків якого перевіряючим встановлено наступні порушення:

- п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України та Порядку № 859, в частині заниження суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності на загальну суму 3346,79 грн, в т.ч. за 2017 рік - 415,58 грн, за 2018 рік - 1485,04 грн, за 2019 рік - 1446,17 грн;

- п.п. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового Кодексу України, в частині заниження зобов`язань з військового збору від здійснення підприємницької діяльності, на загальну суму 278,89 грн, в т.ч. за 2017 рік - 34,63 грн, за 2018 рік - 123,75 грн, за 2019 рік - 120,51 грн;

- п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України в частині заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету у сумі 1615,00 грн;

- п. 198.5 ст. 198, п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, в частині відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 1615,00 грн;

- п. 57.1 ст. 57 Податкового Кодексу України, в частині несвоєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з військового збору, утриманого з сум доходу від провадження діяльності за період 2018 рік.

На підставі висновків вказаного акту перевірки, Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено наступні рішення: № 6 від 30.03.2020 з податку на додану вартість, яким збільшено суму податкового зобов`язання в розмірі 1615,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 403,75 грн; № 6 від 30.03.2020 з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яким збільшено суму податкового зобов`язання в розмірі 400,02 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 100,01 грн; № 6 від 30.03.2020 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, яким збільшено суму податкового зобов`язання в розмірі 4800,30 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1200,08 грн; № 6 від 30.03.2020 з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яким нараховано штраф в розмірі 217,49 грн; № 6 від 30.03.2020 з податку на додану вартість, яким нараховано штраф в розмірі 807,50 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковими рішеннями, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Щодо вирішення справи по суті, суд зазначає наступне.

Стосовно позовних вимог в частині скасування податкових повідомлень-рішень № 6 від 30.03.2020, № 6 від 30.03.2020 та № 6 від 30.03.2020, суд вказує наступне.

Визначення податкового зобов`язання за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями ґрунтується на висновку податкового органу щодо віднесення позивачем до складу витратної частини обліку ТМЦ, дохід від реалізації яких отримувався в наступних податкових періодах, а також про не підтвердження позивачем економічної доцільності в придбанні вантажно-розвантажувальних робіт, який викладений у підпункті 2.2.2. акту перевірки.

Так, в акті перевірки № 544/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 від 05.03.2020 зазначено, що в ході проведення аналізу наданих до перевірки первинних документів встановлено, що платником податків віднесено до складу витратної частини обліку вартість ТМЦ, дохід від реалізації яких отримувався в наступних звітних періодах; в ході перевірки встановлено включення до складу витратної частини обліку у 2018 році вантажно-розвантажувальних послуг, які надавалися TOB "НВС ЛОГІСТИКА", згідно договору від 02.01.2018 за № 08/18, на загальну суму 8074,76 грн; в підтвердження вказаних послуг ПП ОСОБА_1 надавалися акти виконаних робіт, в яких відсутні дати проведених робіт, кількість фактично використаних пакувальних матеріалів, кількість вантажників, які залучалися до проведення робіт ( умови ст.2 Договору №08/18); ОСОБА_1 економічно не обґрунтовано залучення до ведення діяльності іншого суб`єктів господарювання для проведення вантажно-розвантажувальних робіт, а саме: за штатом ПП ОСОБА_1 значиться найманий робітник, який виконує обов`язки вантажника, крім того, отримання ТМЦ (цементу) та його реалізація проводилася протягом листопада 2017 року - грудня 2019 року, при цьому об`єм ТМЦ у 2019 році зріс на 29 % у порівнянні з 2018 роком, при цьому, вантажно-розвантажувальні роботи із залучення ТОВ "НВС ЛОГІСТИКА" проводися лише у періоді 1-З квартали 2018 року, тобто у 4 кв. 2017 року, 4 кв. 2018 року, 1-4 кв. 2019 року платник податків самостійно проводила дані види робіт. Таким чином, ПП ОСОБА_1 економічно не обґрунтовано та документально не підтверджено необхідність надання вказаних послуг та їх зв`язок із здійсненням діяльності. Також за результатами перевірки встановлено, що ПП ОСОБА_1 зайво включено до складу витратної частини обліку у 4 кв. 2017 року вартість ТМЦ в сумі 2308,73 грн, у 2018 році в сумі 16325,29 грн, у 2019 році в сумі 8034,29 грн, як такі, що не пов`язані з отримання доходу у відповідних розрахункових періодах.

Суд зазначає, що згідно п. 164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пп. 177.4.5 ст. 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту; документально не підтверджені витрати.

Дослідивши акт перевірки № 544/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 від 05.03.2020, у його правовому (юридичному) значенні як доказу, на якому ґрунтуються певні обставини справи, зокрема щодо встановлення фактів та змісту порушень податкового законодавства платником податків, суд вказує, що даний акт перевірки не містить доказової інформації щодо висновку про неправомірне віднесення позивачем до складу витратної частини обліку ТМЦ, дохід від реалізації яких отримувався в наступних податкових періодах.

Так податковим органом не зазначено та не конкретизовано які ТМЦ та послуги придбавались позивачем, у якого постачальника, коли та в якій кількості, що в свою чергу виключає можливість встановити порушення податкового законодавства у ході розгляду справи.

Судом встановлено, що 02.01.2018 між ТОВ "НВС Логістика" (підрядник) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) укладено договір на вантажно-розвантажувальні роботи № 08/18, відповідно до умов якого підрядник зобов`язується за завданням замовника виконувати вантажно-розвантажувальні роботи, а замовник зобов`язується приймати і оплачувати виконані роботи в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

На підтвердження виконання умов даного договору, позивачем долучено до матеріалів справи: специфікацію № 1, рахунок на оплату № 167 від 02.04.2018, акт надання послуг № 225 від 02.04.2018, платіжне доручення № 41 від 03.04.2018, специфікацію № 2, рахунок на оплату № 555 від 16.07.2018, акт надання послуг № 678 від 16.07.2018, платіжне доручення № 66 від 19.07.2018, специфікацію № 3, рахунок на оплату № 971 від 08.11.2018, акт надання послуг № 1142 від 08.11.2018, платіжне доручення № 110 від 08.11.2018.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Суд зазначає, що за статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг); б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (в редакції згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, правочин укладений між позивачем та його контрагентом виконано кожною стороною, що підтверджується первинними документами та факт його виконання не спростовується податковим органом.

Доказів наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлену послугу (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься.

Суд зазначає, що оскільки платник здійснює фінансово-господарську діяльність на власний ризик, він має право самостійно оцінювати її ефективність і доцільність. Отже, платник самостійно вирішує, які саме витрати йому необхідно здійснити для забезпечення своєї діяльності та має право самостійно вибирати виконавців послуг.

Крім того, суд наголошує, що Податковий кодекс України не містить положень, що дозволяють контролюючому органу оцінювати витрати з точки зору їх доцільності, раціональності та ефективності.

Таким чином, податковим органом зроблено помилковий висновок про порушення позивачем вимог ст. 177 ПК України в спірний період та не доведено заниження податкового зобов`язання з ПДВ, а тому, податкові повідомлення-рішення № 6 від 30.03.2020, № 6 від 30.03.2020 та № 6 від 30.03.2020 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № 6 від 30.03.2020 з податку на додану вартість, яким нараховано штраф в розмірі 807,50 грн за не реєстрацію податкових накладних, суд вказує наступне.

Так, в акті перевірки зазначено, що платником податків податкові накладні виписані не були та відповідно в Єдиному реєстрі податкових накладних у період з 01.01.2018 по 31.12.2019 не реєструвались.

Суд зазначає, що відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Пунктом 120-1.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України передбачено, що відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу), що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування. Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Оскільки, твердження відповідача про відсутність факту складання та реєстрації податкових накладних ґрунтується на позиції податкового органу про економічну недоцільність придбання вантажно-розвантажувальних послуг, описаних судом вище, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № 6 від 30.03.2020 винесене з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому, підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення № 6 від 30.03.2020 з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яким нараховано штраф в розмірі 217,49 грн, суд зазначає наступне.

З вказаного рішення податкового органу вбачається, що до позивача застосовано штраф відповідно до ст. 126 ПК України за затримку 64 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі1087,45 грн.

При цьому, судовим розглядом встановлено, що відповідно до платіжного доручення № 139 від 30.01.2019 ФОп ОСОБА_1 сплачено військовий збір в розмірі 1087,45 грн на рахунок НОМЕР_2 .

У зв`язку з тим, що вказані кошти сплачено на неправильний рахунок, 09.04.2019 позивач звернулась до ГУ ДФС у Харківській області із відповідною заявою про перерахунок коштів в розмірі 1087,45 грн з рахунку НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_3 .

Відповідно до п. 57.1 ст.57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Частиною 1 статті 43 Бюджетного кодексу України встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно із ч. 5 статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Таким чином, здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Крім того, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до Державного бюджету

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.05.2019 по справі № 826/24675/15.

Оскільки помилкове перерахування позивачем на неналежний рахунок не вплинуло на виконання обов`язку платника зі сплати податку, підстави для застосування штрафу в порядку пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відсутні.

Отже, суд приходить до висновку про скасування податкового повідомлення - рішення № 6 від 30.03.2020.

Окремо суд зазначає, що твердження позивача про протиправність податкових повідомлень-рішень з підстав неправомірного проведення планової виїзної перевірки у приміщенні податкового органу, є помилковими з наступних підстав.

В ході судового розгляду судом встановлено, що позивач завчасно була повідомлена про проведення перевірки, про що свідчить підпис уповноваженої особи у наказі та в направленні на перевірку. При цьому позивачем листом повідомлено відповідача про неможливість проведення перевірки за зареєстрованою адресою, з проханням провести перевірку за адресою податкового органу та надано податковому органу первинну документацію для проведення перевірки.

За таких обставин суд вважає, що проведення перевірки у приміщенні податкового органу відбулось за відома позивача та його права в цій частині не порушено.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки відповідачем не доведено законність та обґрунтованість прийнятих ним рішень, вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (місцезнаходження: вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ідентифікаційний код - 43143704) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 6 від 30.03.2020 з податку на додану вартість в загальному розмірі 2018 (дві тисячі вісімнадцять) грн 75 коп.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 6 від 30.03.2020 з військового збору в загальному розмірі 500 (п`ятсот) грн 03 коп.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 6 від 30.03.2020 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 6000 (шість тисяч) грн 38 коп.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 6 від 30.03.2020 з військового збору в загальному розмірі 217 (двісті сімнадцять) грн 49 коп.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 6 від 30.03.2020 з податку на додану вартість в загальному розмірі 807 (вісімсот сім) грн 50 коп.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ідентифікаційний код - 43143704) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14 грудня 2020 року.

Суддя А.С. Мороко