Справа № 120/3155/20-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3155/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

14 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року (ухвалене у м. Вінниці 01.09.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, у якому просила суд:

- визнати протиправним рішення №25 від 16.01.2020 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати призначити та виплачувати пенсію за вислугу років згідно п. "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" починаючи з 09.01.2020.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні визначені у статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови для призначення пільгової пенсії, а саме позивач не досягла 55 річного віку та станом на 01.01.2016 її спеціальний стаж складав 25 років 5 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років. Однак, судом першої інстанції не враховано, що рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Таким чином, при вирішенні питання щодо призначення пенсії позивачу не можуть застосовуватись умови призначення пенсії на пільгових умовах, передбачені у статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 із урахуванням Законів України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213 та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148, право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, які вже мали відповідну вислугу років на відповідних посадах: станом на 01.04.2015 - 25 років, на 31.12.2015 - 25 років 6 місяців, на 11.10.2017 - 26 років 6 місяців. Відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 114 Закону №1058 у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідач зауважив, що позивачем до заяви про призначення пенсії від 09.01.2020 додано трудову книжку, яку неможливо взяти до уваги при обчисленні загального трудового та спеціального стажу, з огляду на відсутність відповідних документів, які слугували підставою для внесення запису про зміну прізвища власника трудової книжки. Крім того, неможливо взяти до уваги уточнюючу довідку від 08.01.2020 №3, видану ТОВ "Фірма "Авіценна" про підтвердження стажу роботи позивача на вказаному підприємстві на посаді фармацевта у період з 28.06.1996 по 08.01.2020, з огляду на неповне відображення відомостей щодо трудової діяльності та наявності невідповідностей записам у трудовій книжці. За даними індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача складає 23 роки 9 місяців 3 дні.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2020, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що 09.01.2020 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №1058.

До вказаної заяви додано паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, трудову книжку, диплом, довідку про перебування у відпустці без збереження заробітної плати.

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 наявні записи про трудову діяльність в закладах охорони здоров`я:

- з 01.08.1990 по 21.02.1996 - на посаді фармацевта аптеки №314 м. Вінниці;

- з 22.02.1996 по 06.06.1996 - на посаді фармацевта аптечного кіоску;

- з 28.06.1996 по 30.06.1997 - на посаді фармацевта аптечного пункту №4 МП "Авіценна";

- з 01.07.1997 по 22.12.2001 - на посаді фармацевта аптечного кіоску;

- з 23.12.2001 по 31.03.2003 - на посаді фармацевта аптеки №1;

- з 01.04.2003 по 31.10.2013 - на посаді заступника завідувача аптеки №1;

- з 01.11.2013 по 31.08.2018 - на посаді старшого фармацевта аптеки;

- з 01.09.2018 по 08.01.2020 - на посаді фармацевта аптеки №14 ТОВ "Фірма "Авіценна".

У вказаній трудовій книжці містяться виправлення прізвищ "ОСОБА_1" і "ОСОБА_1", а також записи від 18.04.1990 про зміну прізвища на " ОСОБА_1 " та від 27.03.2008 про зміну прізвища на "ОСОБА_1".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №25 від 16.01.2020 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, з огляду на те, що трудову книжку взяти до уваги при обчисленні як загального так і спеціального стажу неможливо, з огляду на відсутність документів, які виступили підставою для внесення запису про зміну прізвища власника трудової книжки. Також неможливо взяти до уваги уточнюючу довідку від 08.01.2020 №3, видану ТОВ "Фірма "Авіценна" про підтвердження стажу роботи позивача на вказаному підприємстві на посаді фармацевта у період з 28.06.1996 по 08.01.2020, з огляду на неповне відображення відомостей щодо трудової діяльності та наявності невідповідностей записам у трудовій книжці.

Також у вказаному рішенні відповідач зауважив, що при ймовірному врахуванні записів у трудовій книжці позивача після донесення відповідних документів, які слугували підставою для виправлення прізвища у трудовій книжці, або надання уточнюючих довідок про періоди роботи в закладах та на посадах, що передбачені Переліком №909, спеціальний стаж заявниці становив би 27 років 2 місяці 9 днів (станом на 11.10.2017) і визначав право на отримання пенсії за вислугу років. Тобто, у разі донесення вказаних документів, спеціальний стаж роботи буде перерахований, а дане рішення - переглянуте.

Не погоджуючись із вказаною відмовою позивачка звернулась до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні визначені у статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови для призначення пільгової пенсії, а саме позивач не досягла 55 річного віку та станом на 01.01.2016 її спеціальний стаж складав 25 років 5 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

11.10.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII, яким внесені зміни до Закону №1058-IV. Зокрема, доповнено Закон №1058-IV статтею 114, частина 4 якої визначає категорії осіб, як мають право на призначення пенсії за вислугу років, та яка не містить такої категорії осіб як працівники охорони здоров`я.

Так, частина 4 статті 114 Закону №1058-IV передбачає лише, що право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів за наявності стажу творчої діяльності від 20 до 35 років за переліком та у порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Інших норм щодо визначення категорії осіб. які мають право на пенсію за вислугу років Закон №1058-IV не містить.

При цьому, відповідно до п.16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

За змістом пункту 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2018, визначено, що особам, які на день набрання чинності Закону №2148-VIII (на 11.10.2017) мають вислугу років передбачену, зокрема, статтею 55 Закону №1788-ХІІ, пенсії за вислугу років призначаються з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ.

Відповідно до пункту "е" частини першої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (в редакції Законів України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213 та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців ; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII. Вирішено, що вказані положення які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України вказав, що для запровадження юридичного регулювання, за яким окремим працівникам льотного і льотно-випробного складу, освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, артистам театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств, колективів встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Установлення положеннями Закону №1788 віку виходу на пенсію окремих категорій громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, є посяганням на сутність права на пенсійне забезпечення.

На думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" до оспорюваних положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення". А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст. 54, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, положення пункту "е" частини 1 статті 55 Закону №1788-XII не застосовуються до спірних правовідносин, що вказує на невірне застосування судом першої інстанції норм права у цій частині шляхом урахування наявності такої умови для призначення пенсії позивачу за вислугу років як досягнення певного віку та наявність спеціального страхового стажу до 01.01.2016 - 25 років 6 місяців.

Апеляційний суд зазначає, що з огляду на неможливість врахування при визначенні категорії осіб, які мають право на вислугу років, та умов призначення пенсії за вислугу років пункту "е" частини 1 статті 55 Закону №1788-XII у редакції, яка визнана неконституційною рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213 та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Таким чином, після 04.06.2019 право на призначення пенсії за вислугу років має особа, незалежно від її віку, яка станом на момент звернення до Пенсійного органу має від 25 до 30 років спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909. За вказаним Переліком право на пенсію за вислугу років мають, у тому числі працівники аптеки, аптечних кіосків, а саме, аптечні провізори, фармацевти (незалежно від найменування посад).

Апеляційний суд враховує, що згідно вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років і після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

Однак, вказані положення постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 фактично розширюють умови призначення пенсії за вислугу років порівняно із пунктом "е" статті 55 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін вказаними Законами №213 та №911.

Відповідно до частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Тому, до спірних правовідносин у частині визначення категорії осіб, які мають право на вислугу років, та умов призначення пенсії за вислугу років підлягають застосуванню пункт "е" статті 55 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін вказаними Законами №213 та №911, як норма акту вищої юридичної сили порівняно із Постановою №909.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із положень пунктів 20, 23, 24 Порядку №637 випливає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років згідно рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №25 від 16.01.2020 слугував висновок відповідача про те, що трудову книжку взяти до уваги при обчисленні як загального так і спеціального стажу неможливо, з огляду на відсутність документів, які виступили підставою для внесення запису про зміну прізвища власника трудової книжки. Також неможливо взяти до уваги уточнюючу довідку від 08.01.2020 №3, видану ТОВ "Фірма "Авіценна" про підтвердження стажу роботи позивача на вказаному підприємстві на посаді фармацевта у період з 28.06.1996 по 08.01.2020, з огляду на неповне відображення відомостей щодо трудової діяльності та наявності невідповідностей записам у трудовій книжці.

Апеляційний суд критично оцінює вказані висновки відповідача.

Так, у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 наявні належним чином внесені записи про трудову діяльність в закладах охорони здоров`я:

- з 01.08.1990 по 21.02.1996 - на посаді фармацевта аптеки №314 м. Вінниці;

- з 22.02.1996 по 06.06.1996 - на посаді фармацевта аптечного кіоску;

- з 28.06.1996 по 30.06.1997 - на посаді фармацевта аптечного пункту №4 МП "Авіценна";

- з 01.07.1997 по 22.12.2001 - на посаді фармацевта аптечного кіоску;

- з 23.12.2001 по 31.03.2003 - на посаді фармацевта аптеки №1;

- з 01.04.2003 по 31.10.2013 - на посаді заступника завідувача аптеки №1;

- з 01.11.2013 по 31.08.2018 - на посаді старшого фармацевта аптеки;

- з 01.09.2018 по 08.01.2020 - на посаді фармацевта аптеки №14 ТОВ "Фірма "Авіценна".

У вказаній трудовій книжці містяться виправлення прізвищ "ОСОБА_1" і "ОСОБА_1", а також записи від 18.04.1990 про зміну прізвища на " ОСОБА_1 " та від 27.03.2008 про зміну прізвища на "ОСОБА_1".

Водночас, свідоцтвом про зміну імені від 27.03.2008 серії НОМЕР_2 підтверджено правомірність зміни прізвища позивачки в трудовій книжці з " ОСОБА_1 " на "ОСОБА_1".

Крім того, уточнюючою довідкою від 20.02.2020 №19, виданою ТОВ "Фірма "Авіценна", підтверджено вказані періоди роботи позивача на посаді фармацевта з 28.06.1996 по 08.01.2020.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується спеціальний стаж ОСОБА_1 27 років 2 місяці 9 днів, який є достатнім для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII.

Згідно п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII з 09.01.2020, а відповідачем незаконно відмовлено позивачці у реалізації вказаного права, що свідчить про протиправність оскаржуваною відмови та необхідність судового захисту прав позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно п. "е" ст.55 Закону №1788-XII з 09.01.2020.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 2102 грн, сплачений за подання позовної заяви (840,8 грн) та апеляційної скарги (1261,2 грн).

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №25 від 16.01.2020 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно п. "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 09.01.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судовий збір у сумі 2102 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.