Справа № 460/3392/19
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3392/19 пров. № А/857/11593/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.

за участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року, прийняте суддею Борискіним С.А., в м.Рівне о 11 годині 22 хвилині, повний текст складено 05 серпня 2020 року, у справі № 460/3392/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення форми "Ф", прийняті ГУ ДФС України в Рівненській області, щодо визначення сум податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік: № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 397,12 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 10817,44 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 1568,00 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 875,84 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 1952,00 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 1373,00 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 6406,40 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 37691,04 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 10773,92 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму1460,27 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 4120,80 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 5499,84 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 5948,64 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 6166,24 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 4180,64 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 6343,04 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 26240,00 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 29027,52 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 10582,40 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 4899,20 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 14752,00 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 152684,48 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 31290,88 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 19768,96 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 20228,64 грн.; № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 21879,68 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що при прийнятті таких рішень відповідачем застосовано рішення Дубровицької міської ради від 16.02.2017 №332 "Про внесення змін до рішення міської ради від 14.07.2016 №185 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території м.Дубровиця", яке не підлягало застосуванню у бюджетному 2017 році.

Також зазначає, що встановлення податку на належну йому частку будівлі гаражу є неправомірним, оскільки відповідно до рішення Дубровицької міської ради від 14.07.2016 №185 будівлі гаражів не є об`єктами оподаткування.

Вважає, що внаслідок прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень на основі неправомірно застосованого рішення органу місцевого самоврядування, відповідачем порушуються права та інтереси позивача та покладаються значні додаткові фінансові зобов`язання зі сплати податків.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, з підстав неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував, що згідно п.7.3 ст.7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

За вказані періоди податкові повідомлення-рішення сформував лише 08 липня 2018 року, які вручено позивачу у вересні 2018 року.

Вважає, що оспорені податкові повідомлення-рішення, сформовані відповідачем після граничного строку, встановленого приписами ст.266 ПК України, що не врахував суд.

Враховуючи приписи ст.4, 12 ПК України, рішення Дубровицької міської ради від 16.02.2017 №332 "Про внесення змін до рішення міської ради від 14.07.2016 №185 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території м.Дубровиця" не могло бути застосоване з 01.01.2017 року, оскільки воно не відповідає засадм та правилам податкового законодавства і не може застосовуватися для встановлення місцевих податків у 2017 році та може бути застосоване лише з 01.01.2018 року.

Також, судом першої інстанції не застосовано п. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, яким визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є обо`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промислововсті, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Суд першої інстанції не врахував, що йому належить комплекс будівель та споруд бази КП ДГРП по АДРЕСА_5 Рівненської області, загальна площаскладових частин об`єкту 13400,7 м.кв. та не взяв до уваги, що частина об`єктів належної йому нерухомості є об`єктами промисловості і не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до п.»є» 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Судом не надано правової оцінки тому факту, чи набрало чинності рішення Дубровицької міської ради, яке застосував відповідач.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року задоволено клопотання Головного управління ДПС у Рівненській області про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, з використанням системи EasyCon.

У зв`язку з технічними проблемами, з незалежних від суду обставин, апеляційний розгляд справи здійснено без участі відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який просить задоволити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником наступних об`єктів нерухомого майна:

- 1/3 частка приміщення магазину "Господарчі товари" та склоприймальний пункт, що знаходиться по АДРЕСА_1 , площа частки 153,1 м. кв., загальна площа 459,3 м. кв. (на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2012 №3799);

- 1/3 частка будівлі кінотеатру по АДРЕСА_2 , площа частки 200,2 м. кв., загальна площа 600,6 м. кв (на підставі договору дарування від 28.05.2015 № 953);

- 1/3 частки будівлі гаражу по АДРЕСА_2 , площа частки 45,63 м. кв., загальна площа 136,9 м. кв. (на підставі договору дарування від 28.05.2015 № 954).

- комплекс будівель та споруд бази КП ДГРП по АДРЕСА_1 , загальна площа складових частин об`єкту 13400,7 м. кв. (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2015);

- нежитлова будівля ремонтної (механічної) майстерні з адміністративними та побутовими приміщеннями, нежитлова будівля, по АДРЕСА_3 , загальна площа 324 м. кв. (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2014);

- комплекс будівель та споруд по АДРЕСА_3 , загальна площа складових частин об`єкту 1284,3 м. кв. (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2014) (т.1 а.с.50-56).

08.08.2018 Головним управлінням ДФС у Рівненській області винесені податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено суму податкових зобов`язань за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" за 2017 рік, а саме: № 0-1716 на суму 397,12 грн.; № 0-1716 на суму 10817,44 грн.; № 0-1716 на суму 1568,00 грн.; № 0-1716 на суму 875,84 грн.; № 0-1716 на суму 1952,00 грн.; № 0-1716 на суму 1373,00 грн.; № 0-1716 на суму 6406,40 грн.; № 0-1716 на суму 37691,04 грн.; № 0-1716 на суму 10773,92 грн.; № 0-1716 на суму1460,27 грн.; № 0-1716 на суму 4120,80 грн.; № 0-1716 на суму 5499,84 грн.; № 0-1716 на суму 5948,64 грн.; № 0-1716 на суму 6166,24 грн.; № 0-1716 на суму 4180,64 грн.; № 0-1716 на суму 6343,04 грн.; № 0-1716 на суму 26240,00 грн.; № 0-1716 на суму 29027,52 грн.; № 0-1716 на суму 10582,40 грн.; № 0-1716 на суму 4899,20 грн.; № 0-1716 на суму 14752,00 грн.; № 0-1716 на суму 152684,48 грн.; № 0-1716 на суму 31290,88 грн.; № 0-1716 на суму 19768,96 грн.; № 0-1716 на суму 20228,64 грн.; № 0-1716 на суму 21879,68 грн. (а.с.19-44 т.1).

Отримавши зазначені податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до ГУ ДФС у Рівненській області із заявою від 15.08.2018, в якій просив надати роз`яснення щодо застосованих ставок податків при визначенні сум податкових зобов`язань та рішень органу місцевого самоврядування, а також просив надати детальний розрахунок сум податкових зобов`язань (а.с.45 т.1).

Листом від 24.09.2018 за № 2588/14з/17- 00-13-02-04 податковий орган повідомив, що позивачу обчислено податкові зобов`язання по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з належністю йому нерухомого майна. Зазначив, що розрахунок податкових зобов`язань був проведений відповідачем, виходячи із мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2017 в сумі 3200,00 грн. та ставок податку на нерухоме майно, що встановлені рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 № 332 "Про внесення змін до рішення міської ради від 14 липня 2016 року №185 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території м. Дубровиця" (а.с.46-49 т.1).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про законність та правомірність оспорених податкових повідомлень-рішень відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортного податку, податку на майно, відмінне від земельної ділянки та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

У відповідності до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Абзацом 2 підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК передбачає, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З системного аналізу вищенаведених правових норм суд дійшов висновку, що у разі наявності об`єкта оподаткування з податку на нерухоме майно, платник податку, зобов`язаний сплатити суму податку обчисленого контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно зі статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України)

Правомірність рішення органу місцевого самоврядування не є предметом оскарження в цій справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів, хоча і визначені в тому числі ПК України, проте є виключною правовстановлюючою компетенцією цих органів.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Пунктом 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 20.12.2016 № 1791-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році", установлено що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Тобто, у 2017 році зупинено дію пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, і, відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області "Про встановлення місцевих податків і зборів на території м. Дубровиця" від 14.07.2016 №185, встановлений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Дубровиця. Зокрема, для об`єктів нежитлової нерухомості, якою володіє позивач, встановлена ставка податку на нерухоме майно у розмірі 1,5 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року (а.с.59-65 т.1).

Відповідно до пп. "б" п.1.3 рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 14.07.2016 №185, встановлено ставку податку у розмірі 0 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року для об`єктів нежитлової нерухомості в частині господарських (присадибних) будівель (допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо), які використовуються без отримання прибутку.

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 № 332, внесені зміни до рішення від 14.07.2016 №185, а саме: пп. "б" пп.1.3 п.1 рішення, для об`єктів нежитлової нерухомості в частині господарських (присадибних) будівель ((допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо), які використовуються без отримання прибутку встановлена ставка податку у розмірі 0 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Підпунктом "д" підпункту 1.3 зазначеного рішення встановлений 1 відсоток від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року на гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки.

Щодо ставки податку на гараж, то апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що позивачем не надано суду доказу про те, що за адресою гаража по АДРЕСА_2 знаходиться його індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий чи дачний будинок, а тому гараж в силу пп. "г" 14.1.129-1 пп. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14, пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, є об`єктом оподаткування і до нього застосовується ставка податку у розмірі 0 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, згідно рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 № 332.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою по АДРЕСА_4 , а гараж, на який нарахований податок, знаходиться по АДРЕСА_2 .

Гараж знаходиться за тією ж адресою, що і будівля кінотеатру, власником 1/3 частини якої є позивач.

За змістом пп. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, об`єктами житлової нерухомості визначені будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

Згідно з пп. 14.1.129.2 п. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, садовий будинок - будинок для літнього (сезонного) використання, який в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків.

Дачний будинок - житловий будинок для використання протягом року з метою позаміського відпочинку (пп. 14.1.129.3 п. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 14.1.129-1 пп. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Тобто, гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки (пп. "ґ") та господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо (пп. "е") є різними об`єктами нежитлової нерухомості.

Щодо оподаткування комплексу будівель і споруд КП ДГРП, які позивач не вважає об`єктом оподаткування, в силу вимог пп. "є" 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, то апеляційний суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач є власником нежитлової будівлі: комплекс будівель і споруд бази КП ДГРП по АДРЕСА_5 , яка за вимогами ДК 018-2000 належить до класу (код 1251) "Будівлі промислові" (а.с.115-157 т.1)

Підпунктом "є" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення, де, до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про те, що позивач, як суду першої, так і апеляційної інстанції, доказів використання зазначеного комплексу будівель і споруд бази КП ДГРП по АДРЕСА_5 в м. Дубровиця за функціональним призначенням, як і доказів на підтвердження використання ним зазначеного об`єкту промисловості у підприємницькій діяльності, не надав. Дане свідчить про не можливість застосування до переліку об`єктів нерухомого майна, пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

З врахуванням встановленого колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідач довів правомірність винесення оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Судом першої інстанції вірно застосовано правову позицію Верховного Суду в даній категорії справ.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі № 460/3392/19, - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 14.12.20