Справа № 200/4948/20-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року справа №200/4948/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Ястребової Л.В., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 7 серпня 2020 року у справі № 200/4948/20-а (головуючий І інстанції Зеленов А.С., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання відмови у наданні статусу інваліда війни протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправною відмову у наданні статусу інваліда війни і видачі посвідчення інваліда війни, зобов`язання встановити статус інваліда війни і видати посвідчення інваліда війни.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року позов задоволений: визнано протиправною відмову відповідача, викладену в листі від 7 травня 2020 року № 08/2478-1, у встановленні ОСОБА_1 статусу інваліда війни, та видачі відповідного посвідчення - «Посвідчення інваліда війни»; зобов`язано відповідача встановити ОСОБА_1 статусу інваліда війни; зобов`язано відповідача видати ОСОБА_1 відповідне посвідчення - «Посвідчення інваліда війни» (а.с. 42-45).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення норм матеріального права та процесуального права. В обґрунтування доводів посилався на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відсутня інформація про залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони (а.с. 49-52).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 3 квітня 2019 року (а.с.7).

Згідно довідки МСЕК серії ДОН-02 № 045082 від 2 липня 2003 року позивач має 3 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобільській АЕС (а.с. 8).

В особовій справі позивача, яка знаходиться в Управлінні праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради, знаходяться наступні документи: довідка № 487 від 16 листопада 1992 року про те, що позивач приймала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 4 вересня 1986 року по 5 жовтня 1986 року; довідка № 34 від 20 березня 1992 року головного управління торгівлі Міністерства оборони СРСР, що продавець воєнторгу ОСОБА_1 приймала участь в торгово-побутовому обслуговуванні учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі 960 відділу військової торгівлі з 4 вересня 1986 року по 5 жовтня 1986 року; довідка воєнторга 418 № 34 від 20 березня 1992 року, що продавець воєнторгу ОСОБА_1 приймала участь в торгово-побутовому обслуговуванні учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі 960 відділу військової торгівлі з 4 вересня 1986 року по 5 жовтня 1986 року (а.с.36-38).

Листом від 7 травня 2020 року № 08/2478-1 відповідач відмовив у задоволенні звернення позивача з питання встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, посилаючись на відсутність документів про залучення ОСОБА_1 до складу формувань Цивільної оборони (а.с. 25).

Згідно ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551) ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених вказаною нормою є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Факт настання інвалідності позивача внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та участь позивача у цій ліквідації жодною з сторін не заперечується та матеріали справи підтверджується, отже, не підлягають доказуванню.

Щодо залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони, суд зазначає, що приписами Закону № 3551 не встановлено вимог, які визначають порядок та форму залучення осіб до складу формувань Цивільної оборони.

Згідно з вимогами нормативно-правових актів з Цивільної оборони, які були чинними на момент аварії на Чорнобильській катастрофі, зокрема, Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради міністрів СРСР від 18.03.1976 року №201-78, наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 №90 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та від 29.06.1976 року № 92 (настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (Сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року № 01, від 30.04.1986 року № 02, від 04.05.1986 року №16, від 19.05.1986 року № 52 та інші), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років.

Отже, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювалися саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих. Отже, громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на ЧАЕС та її наслідків) залучалися до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Крім того, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Наказом Міністерства енергетики і електрифікації СРСР від 28.05.1981 року № 45с «Про створення спецформувань на атомних електростанціях» (на виконання постанови Ради Міністрів СРСР від 25.11.1980 року № 833-283 «Про заходи щодо подальшого підвищення безпеки атомних електростанцій» (наказ Міненерго СРСР від 11.11.1980 року № 81сс), зобов`язано Міністерство енергетики і електрифікації СРСР створити на кожній діючій атомній електростанції (у тому числі і ЧАЕС у ІІІ кварталі 1981 року) спеціальні відомчі формування та забезпечити залучення невоєнізованих формувань цивільної оборони для захисту персоналу, населення і для відновлення атомних електростанцій у випадку аварій, стихійних лих у мирний час та масових руйнувань у військовий час та затвердити штат та табель штату спец формувань атомних станцій.

Листом Всесоюзного промислового об`єднання по атомній енергетиці «Союзатоменерго» Міністерства енергетики і електрифікації СРСР № 672с від 06.12.1982 року «Про використання нормативних документів з питань захисту персоналу та населення в разі аварії на АС» директору Чорнобильської АЕС роз`яснено, що ліквідація наслідків радіаційних аварій, включаючи МПА (максимальна проектна аварія), може проводитися персоналом або в складі звичайної цехової структури, або структури Цивільної оборони, на розсуд директора атомної станції. Переведення роботи персоналу в структуру Цивільної оборони є обов`язковим при виникненні гіпотетичної аварії на атомній станції або введення періоду «Загальної готовності Цивільної оборони».

Чорнобильською атомною електростанцією імені В.І. Леніна ВПО «Союзатоменерго» Міністерства енергетики і електрифікації СРСР 19.04.1986 року видано наказ № 2с від 19.04.1985 року «Про керівний склад, служби та формування цивільної оборони" із грифом «Таємно», відповідно до якого створено пункт управління Цивільної оборони Чорнобильської АЕС (пункт 1 наказу); для організації виконання завдань по забезпеченню заходів цивільної оборони, підготовки спеціального формування, невоєнізованих формувань ЦО і керівництва ними при проведенні рятувальних і невідкладних аварійно-відновлювальних робіт створено служби цивільної оборони ЧАЕС.

Таким чином, створення документів, на наявності яких наполягає відповідач, не залежить від волі позивача, оскільки позивач не є видавцем таких документів, у зв`язку з чим на нього не може бути покладений обов`язок доводити те, що від нього не залежить.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач, відмовляючи у наданні ОСОБА_1 статусу інваліда війни і видачі посвідчення інваліда війни, діяв протиправно.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, наполягаючи на тому, що документи, які підтверджують залучення позивача особисто до формувань цивільної оборони у вигляді наказу чи розпорядження, повинен був надати суду такі документи або доводити відсутність прізвища позивача у таких документах, тобто обов`язок доказування покладається на суб`єкта владних повноважень.

При цьому, позивачем надано належні докази в підтвердження участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність достатніх доказів для встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, передбачених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Суд також зазначає, що відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Верховним Судом під час розгляду справи № 823/795/17 за адміністративним провадженням К/9901/2159/17 було зроблено правовий висновок, згідно якого якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову шляхом визнання протиправною відмову відповідача, викладену в листі від 7 травня 2020 року № 08/2478-1, у встановленні ОСОБА_1 статусу інваліда війни, та видачі відповідного посвідчення - «Посвідчення інваліда війни»; зобов`язання відповідача встановити ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 7 серпня 2020 року у справі № 200/4948/20-а за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання відмови у наданні статусу інваліда війни протиправною, зобов`язання вчинити певні дії- залишити без змін.

Повний текст постанови складений 14 грудня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Л.В. Ястребова

Г.М. Міронова