Справа № 320/2057/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2057/19 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Єгорової Н.М.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Університету державної фіскальної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Університету державної фіскальної служби України про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Університету державної фіскальної служби України про зобов`язання відповідача негайно здійснити розрахунок належної позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 (далі - Порядок №850), у 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб; зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності відповідно до Порядку № 850, у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 320 000 (триста двадцять) тисяч гривень; стягнення з Університету Державної фіскальної служби України на користь позивача моральну шкоду 50% в розмірі 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 20.02.2019 року оформлене листом № 559/91-91-01-18 про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності ІІ (другої) групи відповідно до Порядку № 850. Зобов`язано відповідача прийняти висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 850 у 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з урахуванням вже виплачених сум та направити його на затвердження до Державної податкової служби України. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з грудня 2013 року по 06 червня 2016 року працював на посаді старшого інспектора групи забезпечення режиму відділу режиму та оперативного реагування факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного Університету Державної податкової служби України.

Під час проходження служби у Національному Університеті Державної податкової служби України позивач отримав інвалідність 2 групи та втратив 70% професійної працездатності, що підтверджується наявною у справі копією виписки з акта огляду МСЕК до довідки серії АВ № 0451684.

Згідно наказу Національного Університету Державної податкової служби України № 121-к від 06.06.2016 року позивача було звільнено зі служби на підставі рапорту ОСОБА_1 та свідоцтва про хворобу № 156/Зв від 11.03.2016 року.

15.06.2016 року, 22.11.2016 року, 25.01.2019 року позивач звертався до відповідача із заявами про виплату йому одноразової грошової допомоги згідно Порядку № 850.

27.01.2017 року першим заступником Голови Державної фіскальної служби України було затверджено висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до якого позивачу на підставі пункту 3 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 було визначено одноразову грошову допомогу в розмірі 70 936,32 грн.

На підставі вказаного висновку позивачу було призначено та перераховано одноразову грошову допомогу у вищевказаному розмірі, що підтверджується наказом Національного Університету Державної податкової служби України № 126-к від 13.03.2017 року та платіжним дорученням №158 від 14.03.2017 року.

20.03.2017 року позивач отримав одноразову грошову допомогу в сумі 70936,32 грн.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, а саме щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги саме у 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до Порядку №850, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, виходив з наступного.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як особі з інвалідністю ІІ групи відповідно до Порядку №850.

У пункті 356.1 статті 356 Податкового кодексу України зазначено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно з частиною шостою статті 23 Закону №565-ХІІ (в редакції Закону України від 13.02.2015 №208-VIII, який набрав чинності 12.03.2015 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

В той же час, Закон №565-ХІІ втратив чинність 07.11.2015 рокуу зв`язку з набранням чинності Законом №580-VIII. При цьому, в пункті 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що за позивачем, який проходив службу в органі податкової міліції, і якому встановлено інвалідність, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням цієї служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, в постановах від 07.03.2018 року у справі №464/5571/16-а, від 21.06.2018 року у справі №822/31/18 та від 28.08.2018 року №804/6297/17.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №707.

Проте, 21.10.2015 року вступила в дію постанова КМУ №850, пунктом 2 якої визначено, що особам, які до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" від 13 лютого 2015 року Закону №208-VІІІ мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII Кабінет Міністрів України, міністерства та інші центральні органи виконавчої влади зобов`язувалися у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Таким чином, у період з 12.03.2015 року (дата набрання чинності Закону №208-VIII) до 31.10.2015 року (дата набрання чинності Порядку №850) механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону №565-XII визначав Порядок №707.

Втім у даному випадку з матеріалів справи вбачається, що інвалідність ІІ групи встановлено позивачу 18 травня 2016 року, тобто після набрання чинності Законом №208-VIII, а про призначення одноразової грошової допомоги він звертався у 2016 та 2019 роках, тобто після набрання чинності Порядком №850.

Таким чином, на думку колегії суддів, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги позивач отримав після набрання чинності Законом №208-VIII, розмір такої допомоги йому повинен розраховуватися у відповідності зі статтею 23 Закону №565-XII (в редакції, чинній з 12.03.2015 року) та відповідно до Порядку №850.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 05.06.2018 року у справі №822/456/16, від 19.09.2018 року у справі №822/910/17, від 31.01.2019 року у справі №822/2143/16.

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія Порядку №850, який, відповідно до пункту 1, визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Щодо доводів апелянта про наявність судового рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного університету Державної фіскальної служби України про стягнення одноразової грошової допомоги та відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22.03.2017 року у справі № 367/35/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 вересня 2018 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного університету Державної фіскальної служби України про стягнення одноразової грошової допомоги та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 вересня 2018 року визнала обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що хоча позивач і отримав одноразову грошову допомогу у розмірі, визначеному відповідно до пункту 3 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції", він у передбаченому законом порядку не оскаржив рішення та дії відповідача в частині нарахування йому одноразової грошової допомоги. Від

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року у справі № 761/14564/17 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання незаконним рішення Державної фіскальної служби України від 27.01.2017 року щодо затвердження висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в сумі 70 936,32 грн. та зобов`язання вчини певні дії.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2019 року у справі № 761/14564/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано рішення Державної фіскальної служби України від 27.01.2017 року щодо затвердження висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в сумі 70 936,32 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У вказаній постанові Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про те, що при отриманні заяви ОСОБА_1 із відповідними додатками, Національний Університет Державної податкової служби України повинен був прийняти відповідні документи, сформувати висновок та надіслати їх до ДФС України, керуючись при цьому статтею 23 Закону України "Про міліцію" (у редакції ЗУ "Про внесення змін до ст.23 ЗУ "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" від 13.02.2015 року №208-VІІІ) та постановою КМУ № 850. Відтак, висновок про призначення одноразової допомоги позивачу з врахуванням розміру, визначеному Порядком № 707, суперечить статті 23 Закону № 565-XII.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою Державної фіскальної служби України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2019 року у справі № 761/14564/17.

Згідно ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В даному випадку, обставини встановлені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2019 року по справі № 761/14564/17 щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, мають преюдиційне значення під час розгляду цієї справи та додаткового встановлення не потребують.

Водночас суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки подані позивачем заяви про призначення одноразової грошової допомоги від 15.06.2016 року, 22.11.2016 року, 25.01.2019 року відповідачем були розглянуті, а тому саме рішення відповідача від 20.02.2019 року оформлене листом № 559/91-91-01-18 є протиправним, а тому належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним і скасування рішення Університету Державної фіскальної служби України від 20.02.2019 року оформлене листом № 559/91-91-01-18.

Також у постанові від 16.01.2019 року Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 761/14564/17, суд апеляційної інстанції зазначив, що вимога позивача щодо зобов`язання Державну фіскальну службу негайно здійснити розрахунок належної йому одноразової грошової допомоги відповідно до порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою КМУ № 850 є передчасною, оскільки уповноважений орган (Національному Університеті Державної податкової служби України) повинен подати відповідний висновок до розпорядника бюджетних коштів (Державної фіскальної служби України), а тому зобов`язання Державної фіскальної служби України до вчинення дій є передчасним.

Отже саме Університет Державної фіскальної служби України має сформувати відповідний висновок та направити його до Державної фіскальної служби України, яка у подальшому має прийняти відповідне рішення. З огляду на передбачену законодавстовом процедуру нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, а саме зобов`язання відповідача прийняти висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 у 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з урахуванням вже виплачених сум та направити його на затвердження до Державної податкової служби України (правонаступник Державної фіскальної служби України).

В частині відмовлених позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди у апеляційній скарзі доводи відсутні, а тому судом апеляційної інстанції не надається оцінка висновкам суду в цій частині позовних вимог.

У рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 р. по справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

В даному випадку доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Університету державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

Н.М. Єгорова