Справа № 580/4303/20
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2020 року справа № 580/4303/20
11 годин 10 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/4303/20

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [представник позивача адвокат Топор А.І. за ордером, договором]

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача Краснюк О.М. за довіреністю]

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення.

05.10.2020 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, з урахуванням уточнених позовних вимог від 20.11.2020, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком на підставі пункту 4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком на підставі пункту 4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою від 10.11.2020 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання на 11.11.2020. Ухвалою від 11.11.2020 відкладено розгляд справи до 20.11.2020. Ухвалою від 20.11.2020 оголошено перерву до 09.12.2020.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка 25.09.2020 звернулась до відповідача із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, проте листом Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області від 01.10.2020 № 2300-0302-8/49073 позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що чоловік позивачки під час ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС був не військовослужбовцем а військовозобов`язаним, тому позивачка не має права на пенсію відповідно до пункту 4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважаючи відмову протиправною, позивачка звернулась до суду з даним позовом. У позові зазначено, що позивач понесла судові витрати із сплати судового збору та витрати на правову допомогу адвоката, що просить стягнути з відповідача. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, 18.11.2020 подав до суду відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що згідно з пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058) право на призначення достроково пенсії за віком мають, зокрема дружини військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, якщо вони не взяли повторний шлюб, після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років. Згідно з матеріалами архівної пенсійної справи чоловік позивачки ОСОБА_2 у період участі у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС був військовозобов`язаним, а не військовослужбовцем, тому позивачка не має права на дострокове призначення пенсії за віком на підставі пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058. Представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межа-х повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використання/м/ повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом №1058.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон №3551), особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону №3551, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону №3551, відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796).

Відповідно до статті 10 Закону № 796 передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. У примітці до вказаної статті зазначено, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Суд дійшов висновку, що у розумінні Закону № 796 військовозобов`язані, призвані на військові збори для участі у роботах з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи прирівнюються до військовослужбовців.

Аналогічна правова позиція у спірних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №527/1063/17 (ЄДРСР 73468900), від 31.07.2018 у справі №636/2287/17 (ЄДРСР 75631068), від 11.08.2018 у справі №211/121/17-а (ЄДРСР 76397713), від 03.10.2018 у справі №539/1617/17 (ЄДРСР 76941094), від 07.10.2020 у справі 702/1027/16-а (ЄДРСР 84788531).

Зазначене спростовує доводи відповідача, що померлий чоловік позивачки не підпадає під категорію військовослужбовця у розумінні Закону №1058. Суд встановив, що у матеріалах справи міститься посвідчення чоловіка позивачки інвалід війни (а.с.16)

Суд дійшов висновку, що можливість отримання статусу, передбаченого пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону №1058, зокрема для дружини (якщо вона не взяла повторний шлюб) військовозобов`язаного прирівняного до військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що відповідно до відмітки у паспорті позивачки серії НОМЕР_2 (а.с.8) та свідоцтва про укладення шлюбу від 30.06.1984 (а.с.10) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб 30.06.1984 (а.с.8).

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.05.2003 № 835 у період з 04.05.1986 до 02.10.1986 чоловік позивачки, ОСОБА_2 направлявся на спеціальні збори у якості військовозобов`язаного Черкаським міським військовим комісаріатом для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (а.с.10 зворотній бік).

Відповідно до довідки медико соціальної експертної комісії від 10.02.2004 № 028782 ОСОБА_2 встановлено першу групу інвалідності, що пов`язана із виконанням обов`язків військовослужбовця (а.с.11).

Відповідно до посвідчення від 16.02.2004 серії НОМЕР_3 , що видано Управлінням праці та соціального захисту населення Придніпровської районної ради м. Черкаси В.В.Фартух, чоловік позивачки мав право на пільги, передбачені Законом №3551 до 01.03.2007.

Згідно з свідоцтвом про смерть від 18.10.2006 серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17). У експертному висновку обласної спеціалізованої лікарсько-консультативної комісії від 11.12.2006 № 11223 зазначено, що смерть ОСОБА_2 пов`язана із виконанням обов`язків військовослужбовця під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (а.с.17-зворотній бік).

Судом встановлено, що 07.05.2014 Управлінням соціального захисту населення Соснівського району Черкаської міської ради позивачці видано посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана серії НОМЕР_5 згідно якого ОСОБА_1 має право на пільги, що передбачені Законом № 3551.

25.09.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії з додатками згідно переліку (а.с.40), проте листом від 01.10.2020 № 2300-0302-8/49073 відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що чоловік позивачки під час ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС не перебував на військовій службі був не військовослужбовцем а військовозобов`язаним, тому позивачка не має права на пенсію відповідно до пункту 4 статті 115 Закону № 1058 (а.с.41-42).

До позовної заяви додано копію трудової книжки позивача (а.с.12-15), проте суд зазначає, що у відмові від 01.10.2020 № 2300-0302-8/49073 не зазначалось підстав недостатності трудового стажу, під час розгляду справи представником відповідача не заперечувалась наявність у позивача необхідного трудового стажу, визначеного пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону №1058.

Наявний стаж понад 20 років учасниками справи визнано.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд дійшов висновку, що на час звернення до відповідача із заявою 25.09.2020 про призначення дострокової пенсії за віком позивачці виповнилося 50 років, її страховий стаж становив понад 20 років та позивачка не взяла шлюб повторно, тому позивачем були дотримані усі вимоги, передбачені пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону №1058 для призначення дострокової пенсії за віком.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно з пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону №1058 за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вони є протиправними, позаяк відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що встановлені Конституцією України та законами, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без врахування необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), чим допустив протиправну бездіяльність, а тому позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком на підставі пункту 4 статті 115 Закону №1058 належить задовольнити.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України, № 4909/04, пункт 58 зазначив, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 ЄКПЛ зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija проти Іспанії від 09.12.1994, № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивачем сплачено 840,80 грн судового збору відповідно до квитанції від 02.10.2020 № 0.0..1, позов задоволено повністю, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат із сплати судового збору у сумі 840,80 грн.

Оцінюючи надані докази, позицію відповідача та мотивацію щодо надання правової допомоги (договір про надання правової допомоги від 22.06.2020 (а.с.53), детальний опис робіт від 20.11.2020 (а.с.119), квитанція до прибуткового касового ордеру від 11.11.2020 № 49 у сумі 1200 грн (а.с.118), квитанція до прибуткового касового ордеру від 11.11.2020 № 50 у сумі 700 грн (а.с.118)), суд зазначає про таке.

Згідно статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката належать розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або належить сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що належить сплаті у порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати належать компенсації стороні, що не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Великою Палатою Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі (ЄДРСР 75149541).

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що належать розподілу між сторонами.

Під час визначення суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг адвокатом. Під час вирішення судом питання відшкодування витрат на правову допомогу, суд враховує відповідність наданої допомоги критеріям видів правової допомоги, визначених статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі № 826/7375/18 (ЄДРСР 85645427)

У постанові Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18 (ЄДРСР 83412981) зазначено, що у визначенні розумного необхідного розміру сум, що належать сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, що склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Відповідно до пункту 4.1.1 та 4.1.2 договору про надання правової допомоги від 22.06.2020 (а.с.53) за підготовку позовних заяв клієнт сплачує адвокату гонорар у сумі 1200 грн, за участь у кожному судовому засіданні: 700 грн.

Згідно з детальним описом робіт, виконаних адвокатом станом на 20.11.2020 (а.с.119): на підготовку та подання позовної заяви витрачено 3 години, на підготовку клопотання про усунення недоліків 1 годину 30 хвилин, вартість робіт становить 1200 грн; відправка клопотання про усунення недоліків (рекомендований лист 905) 30 хвилин, вартість витрат 21,50 грн; на участь у судовому засіданні 11.11.2020 30 хвилин, 20.11.2020 30 хвилин, вартість робіт 700 грн.

Враховуючи наявність рішень Верховного Суду у даній категорії справ, розгляд даної справи за правилами спрощеного провадження, суд вважає невідповідними до складності справи заявлені витрати на правову допомогу та доходить висновку про зменшення розміру витрат на правову допомогу, визнавши підтвердженими та обґрунтованими понесені позивачем витрати на правову допомогу у сумі 1821 грн 50 коп (з урахуванням зменшення 100 грн з підстав нечіткого формулювання адвокатом порушеної норми права відповідачем у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог).

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком на підставі пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) дострокову пенсію за віком на підставі пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати послуг з надання правової допомоги адвокатом А.І.Топор у сумі 1821 (одна тисяча вісімсот двадцять одна) грн 50 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ];

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 11.12.2020.

Суддя

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"