Справа № 640/14488/19
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 640/14488/19

адміністративне провадження № К/9901/10832/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та наказу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ГУ ДФС у Київській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій (недоїмки) від 5 липня 2019 року №, яким позивачу виставлено вимогу про сплату штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, звітності передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» у сумі 680 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 5 липня 2019 року №Ф- зі сплати єдиного внеску в сумі 690 966,82 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 5 липня 2019 року №, яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 1190 грн за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування»;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 5 липня 2019 року №, яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 510 грн за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування»;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 5 липня 2019 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору на 219 037,50 грн, у тому числі за основним зобов`язанням на 175 230 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 43 087,50 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 5 липня 2019 року №, яким позивачу встановлено вимогу про сплату 225 605,87 грн штрафних санкцій за своєчасне ненарахування єдиного внеску»;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 5 липня 2019 року №, яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 1 грн за платежем «Штрафні санкції за порушення законодавства про патентування норм регулювання норм обігу готівки та застосування реєстраторів»;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 5 липня 2019 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 6 710 638,50 грн, у тому числі за основним зобов`язанням на 5 368 510,80 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1 342 127,70 грн;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 16 травня 2019 року №1033 «Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 ».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про протиправністю рішень контролюючого органу, безпідставністю перевірки фізичної особи. Так, на її думку, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті за відсутності підстав, передбачених Податковим кодексом України, та за наслідками перевірки, що проведена з порушенням чинного законодавства, оскільки контролюючий орган приступив до її проведення без належного повідомлення про початок перевірки. Крім того, з продажу нерухомого майна нею, як фізичною особою, сплачено відповідні податки, а тому визначення їй податкової бази як суб`єкту підприємницької діяльності є безпідставним, оскільки підприємницьку діяльність нею припинено у встановленому законом порядку ще в 2014 році.

У підготовчому засіданні 26 вересня 2019 року судом першої інстанції вирішено питання правонаступництва відповідача, а саме з ГУ ДФС у Київській області на його правонаступника - ГУ ДПС у Київській області.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2020 року, позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДПС у Київській області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ГУ ДФС у Київській області на підставі наказу від 16 травня 2019 року №1033, здійснено документальну позапланову перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2018 року.

Перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 :

- підпункту 49.18.5. пункту 49.18. статті 49, пункту177.5 статті 177 ПК України в частині несвоєчасного подання декларацій про майновий стан і доходи за 2013 та за 2018 роки.

- підпункту 49.18.5. пункту 49.18. статті 49, пункту177.5 статті 177 ПК України в частині неподання декларацій про майновий стан і доходи за 2012, 2014, 2015, 2016 та 2017 роки.

- пункту 44.1 статті 44, пункту 177.10 статті 177 ПК України в частині ненадання до перевірки первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

- пункту 177.1, пункту 177.2 статті 177 ПК України в частині заниження податку на доходи фізичних осіб за 2012- 2018 роки, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 5 368 510,80 грн, у тому числі за 2012р. - 1 929 644,80 грн, за 2013р. - 204 007,20 грн, за 2014р. - 676 396,80 грн, за 2015р. - 1 168 892,00 грн, за 2016р. - 424190,00 грн, за 2017р. - 569 660,00 грн та за 2018р.- 395 720,00 грн.

- пункту 2, пункту 9, пункту 11 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року №435, в частині нарахованого єдиного внеску за 2012-2018 роки.

- абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, пункту 11 статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині ненарахування, необчислення та несплати єдиного внеску всього на загальну суму 690966,82 грн, у тому числі за 2012 - 77733,15 грн, за 2013 - 81612,63 грн, за 2014 - 89529,12 грн, за 2015 - 89995,12 грн, за 2016 - 94941,00 грн, за 2017 - 109725,00 грн та за 2018 - 147430,80 грн.

- пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу в частині заниження фізичною особою - платником податків військового збору від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 у сумі 175 230,00 грн, в т.ч. за 2015 рік - 88 215,00 грн, за 2016 рік - 43 545,00 грн, за 2017 рік - 24 405,00 грн та за 2018 рік - 19 065,00 грн.

- статті 58, частини шостої статті 128 ГК України, в частині здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи - підприємця та не забезпечення ведення обліку результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства.

- статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в частині неподання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

- пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) в частині здійснення розрахункових операцій в готівковій формі без застосування реєстратора розрахункових операцій.

За наслідками перевірки ГУ ДФС у Київській області складено акт перевірки від 7 червня 2019 року №452/10-36-13-03/ НОМЕР_1 та 5 липня 2019 року прийнято наступні рішення контролюючого органу:

- рішення про застосування штрафних санкцій (недоїмки) №, яким позивачу виставлено вимогу про сплату штрафних санкцій за не подання, не своєчасне подання, звітності передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» у сумі 680 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- зі сплати Єдиного внеску в сумі 690 966,82 грн;

- податкове повідомлення-рішення № яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 1190 грн за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування»;

- податкове повідомлення-рішення № яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 510 грн за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування»;

- повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору на 219 037,50 грн у тому числі за основним зобов`язанням на 175 230 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 43 087,50 грн;

- рішення №, яким позивачу встановлено вимогу про сплату 225 605,87 грн штрафних санкцій за своєчасне не нарахування єдиного внеску»;

- податкове повідомлення-рішення № яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 1 грн за платежем «Штрафні санкції за порушення законодавства про патентування норм регулювання норм обігу готівки та застосування реєстраторів»;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 6 710 638,50 грн у тому числі за основним зобов`язанням на 5 368 510,80 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1 342 127,70 грн.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями контролюючого органу, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, серед іншого, виходив з протиправності призначення та проведення перевірки, що, відповідно, є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправним наказу про призначення перевірки.

Колегія суддів судів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанції з огляду на таке.

Згідно із приписами пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для проведення позапланової перевірки позивача стали приписи пункту 78.1.1 статті 78 ПК України, відповідно до яких документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Перевірку ОСОБА_1 проведено за період діяльності з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2018 року. Грошові зобов`язання за наслідками такої перевірки також визначено позивачеві за період 2012-2018 роки.

При цьому, відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 102.2 статті 102 ПК України передбачено, що грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо, зокрема, податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець 21 липня 2014 року, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24 липня 2019 року та не заперечується відповідачем.

При цьому, згідно даних акту перевірки від 7 червня 2019 року №452/10-36-13-03/ НОМЕР_1 , ОСОБА_1 31 грудня 2014 року подано уточнюючу декларацію за 2013 рік.

За вказаних обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів попередніх інстанції про те, що в силу приписів пункту 102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган пропустив строк, протягом якого можна було провести відповідну перевірку та визначити платнику податків відповідне грошове зобов`язання.

В силу вказаних приписів ПК України, враховуючи, що протягом зазначеного строку (1095 днів) контролюючий орган не визначив суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, відповідачем протиправно прийнято наказ від 16 травня 2019 року №1033, яким призначено документальну позапланову перевірку ОСОБА_1 за період діяльності з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2018 року.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 21 ПК України, обов`язками посадових та службових осіб контролюючих органів є, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

За приписами п. 78.4 ст. 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника (п. 86.10 ст. 86 ПК України).

Згідно із п. 86.8 ст. 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному п. 44.7 ст. 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкових повідомлень-рішень.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.

Отже, нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17.03.2018 справа №1570/7146/12.

Колегія суддів вважає, що у цій справі, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено протиправність документальної позапланової невиїзної перевірки, відповідно прийняті за її результатами акти індивідуальної дії, а саме рішення про донарахування податків, зборів та штрафних санкцій підлягають скасуванню.

Згідно постанови Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 справа №826/17123/18 сформовано правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України.

Доводи скаржника із посиланням на інші висновки Верховного Суду є необґрунтованими, оскільки не спростовують правильно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин цієї справи та правильних висновків судів на підставі цих обставин.

За вказаних обставин, колегія суддів Верховного Суду прийшла до висновку, що в межах даної справи оцінка доказів судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі яких суди встановили обставини у справі, відповідає правилам оцінки доказів, зокрема правилам оцінки судом належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вмотивованого відхилення або врахування кожного доказу.

Встановлення або визнання доведеними обставин, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додаткова перевірка доказів відповідно до частини другої статті 341 КАС України знаходиться поза межами касаційного перегляду справи.

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді Н.Є.Блажівська

І.Л.Желтобрюх