Справа № 520/11476/19
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 грудня 2020 року

Київ

справа № 520/11476/19

адміністративне провадження № К/9901/31518/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Усенко Є.А., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2020 у справі № 520/11476/19 за позовом Управління освіти адміністрації Київського району Харківської міської ради до Головного управління ДПС у Харківській області, треті особи на стороні позивача: Харківська міська рада, Адміністрація Київського району Харківської міської ради, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та акта, зупинення провадження,

ВСТАНОВИВ:

Управління освіти адміністрації Київського району Харківської міської ради (далі - позивач, Управління освіти) звернулось до суду з позовом, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області м. Харків № від 24.07.2019 та акт Головного управління ДФС у Харківській області № 2193/20-40-57-05-18/02146274 від 25.06.2019; зупинити провадження про стягнення сум санкцій з Управління освіти адміністрації Київського району Харківської міської ради за рішенням (податкове повідомлення - рішення № від 24.07.2019).

Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 05.02.2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2020, позов задовольнив частково, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № від 24.07.2019 про нарахування штрафу в загальному розмірі 1143272,58 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовив.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що Головне управління ДФС у Харківській області провело камеральну перевірку Управління освіти, за результатами якої складено акт № 2193/20-40-57-05-18/02146274 від 25.06.2019.

Під час перевірки встановлено порушення позивачем абзацу одинадцятого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме - реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригувань з порушенням граничних термінів реєстрації.

Не погоджуючись із висновками акта № 2193/20-40-57-05-18/02146274 від 25.06.2019, Управління освіти звернулось до Головного управління ДФС у Харківській області із запереченнями на даний акт.

Листом № 36322/10/20-40-57-05-26 від 19.07.2019 контролюючий орган повідомив позивача, що висновки акта № 2193/20-40-57-05-18/02146274 від 25.06.2019 в частині порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за період 2017, 2018, 2019 років залишено без змін.

На підставі висновків акта перевірки, Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 24.07.2019, яким до позивача застосовано штраф в загальному розмірі 1143272,58 грн відповідно до п. 120-1 ст. 120-1 Податкового кодексу України.

Під час розгляду справи суди дослідили податкові накладні № 21 від 31.01.2017, № 22 від 31.01.2017, № 30 від 28.02.2017, № 70 від 28.04.2017, № 38 від 31.03.2017, № 45 від 31.05.2017, № 48 від 29.09.2017, № 25 від 30.11.2017, № 28 від 28.02.2018, № 25 від 31.03.2018, № 28 від 31.05.2018, № 21 від 30.06.2018, № 22 від 31.07.2018, № 22 від 30.09.2018, № 16 від 30.11.2018, № 27 від 31.01.2019, № 24 від 28.02.2019, № 32 від 31.03.2019, які зареєстровані із порушенням строків, передбачених пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, і встановили, що усі вони є зведеними, складеними на операції, звільнені від оподаткування і не підлягали наданню отримувачу з причини "09".

Вирішуючи спір між сторонами, суди попередніх інстанцій застосували висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 04.09.2018 у справі № 816/1488/17, від 07.02.2019 у справі №808/3250/17, відповідно до якого для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою).

Встановивши, що усі податкові накладні відповідають зазначеним умовам (складені за операціями, що звільнені від оподаткування, такі податкові накладні не надаються отримувачу (покупцю), суди дійшли висновку про наявність визначених Податковим кодексом України підстав для звільнення від відповідальності за їх несвоєчасну реєстрацію, у зв`язку з чим задовольнили позов в частині скасування податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог, Головне управління ДПС у Харківській області (далі - ГУ ДПС, скаржник) 28.09.2020 вперше подало касаційну скаргу у цій справі. Підставою для касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, посилаючись на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11.12.2018 у справі №807/68/18, від 11.09.2020 у справі №640/5833/19.

Верховний Суд ухвалою від 28.10.2020 вперше подану касаційну скаргу повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Суд зазначив, що зазначені скаржником постанови Верховного Суду не можуть бути прикладом іншого правозастосування як підстава касаційного оскарження, встановлена пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України. При цьому, суд проаналізував наведені скаржником постанови Верховного Суду і висновки судів попередніх інстанцій у цій справі і зазначив, що обставини, встановлені у справі, судові рішення в якій оскаржуються, не є подібними до обставин, встановлених у справах, на які посилається податковий орган у касаційній скарзі. Також суд звернув увагу на те, що суди першої та апеляційної інстанцій урахували правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №816/1488/17 та від 07.02.2019 у справі №808/3250/17.

23.11.2020 до суду вдруге надійшла касаційна скарга ГУ ДПС, направлена поштою 21.11.2020. З огляду на зміст касаційної скарги, вона є ідентичною до вперше поданої. Скаржник, визначаючи підставою для касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, посилається на ті ж самі постанови Верховного Суду. Доводів на спростування висновків Верховного Суду, викладених в ухвалі про повернення вперше поданої касаційної скарги, щодо неподібності правовідносин, вдруге подана касаційна скарга не містить. Не зазначає скаржник і в чому полягає неправильність застосування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.09.2018 у справі №816/1488/17 та від 07.02.2019 у справі №808/3250/17.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Верховний Суд розглядав питання застосування норми права - пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України в частині розуміння виключних випадків звільнення від відповідальності за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних (зокрема, постанови від 04.09.2018 у справі № 816/1488/17 та від 13.08.2019 у справі № 2040/7988/18).

У постанові від 13.08.2019 Верховний Суд зазначив, що пунктом 120-1.1 статті 120 ПК України винятки із загальних правил сформульовано чітко та виходячи з синтаксичного аналізу побудови норми права та дійсної мети законодавця, можна зробити висновок, що внесені Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» зміни запровадили виключні випадки звільнення від відповідальності за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних, і такі виключення стосуються реєстрації двох видів податкових накладних: 1) яка не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування; 2) яка не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою.

Тобто для застосування виключень і звільнення від відповідальності обов`язковою умовою є звільнення операції від оподаткування або її оподаткування за нульовою ставкою.

Отже, Верховний Суд звертав увагу, що саме зміст операції є визначальним при вирішенні питання про наявність / відсутність підстав для притягнення платника податку до відповідальності на підставі статті 120-1 ПК України.

У цій справі судами встановлено, що податкові накладні, які зареєстровані позивачем з порушенням граничного строку, встановленого пунктом 201.10 статті 201 ПК України, є зведеними, складеними на виконання вимог підпункту «б» пункту 198.5 статті 198 ПК України і містять відмітки про те, що вони не підлягають наданню отримувачу (покупцю) з причини « 09» (складена на постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість).

Подібні правовідносини були предметом розгляду Верховним Судом, який у постановах від 10.12.2019 у справі №640/7353/19, від 11.02.2020 у справі № 620/757/19, від 20.05.2020 у справі № 240/3888/19, сформулював висновки, які полягають в тому, що якщо платник податку на додану вартість починає використовувати товари/послуги/необоротні активи, які були попередньо придбані з податком на додану вартість, в операціях, що не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість, то він повинен нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість виходячи із бази оподаткування визначеної в порядку передбаченому пунктом 189.1 статті 189 Податкового кодексу України. З огляду на аналіз положень пункту 16 Порядку №1307, які визначають правила заповнення розділів А і Б податкової накладної, у податкових накладних особливості заповнення яких викладені у пункті 11 цього Порядку, тобто зведених податкових накладних, рядки VII-IX не заповнюються. Отже код ставки податку на додану вартість « 20», який зазначений в рядку V розділу А податкової накладної не свідчить про те, що податкові накладні складені на постачання товарів / послуг для операцій, що оподатковуються податком на додану вартість, а є умовними податковими накладними, де код ставки ПДВ « 20» переноситься з податкових накладних контрагентів, на підставі яких складаються зведені податкові накладні.

Встановлені судами попередніх інстанцій у цій справі обставини свідчать про те, що позивач відповідно до підпункту «б» пункту 198.5 статті 198 ПК України зобов`язаний був скласти і зареєструвати в ЄРПН зведені податкові накладні, які містять «умовну» суму податку на додану вартість, перенесену з податкових накладних продавця (постачальника). Тим самим, шляхом нарахування податкових зобов`язань вилучається (списується) попередньо сформований податковий кредит. Операції, щодо яких складені податкові накладні звільнені від оподаткування.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач звільняється від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України за порушення термінів реєстрації спірних податкових накладних, оскільки податкові накладні не надавались отримувачу (покупцю) та, водночас, були складені на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування.

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №807/68/18, від 11.09.2020 у справі №640/5833/19 є безпідставними, оскільки правовідносини у них не є подібними до справи № 520/11476/19.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, застосували норми права відповідно до висновку Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження належить відмовити. При цьому, колегія суддів враховує, що інших підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі ГУ ДПС не наводить.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2020 у справі № 520/11476/19 за позовом Управління освіти адміністрації Київського району Харківської міської ради до Головного управління ДПС у Харківській області, треті особи на стороні позивача: Харківська міська рада, Адміністрація Київського району Харківської міської ради, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та акта, зупинення провадження.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон Є.А. Усенко М.М. Яковенко