Справа № 560/3000/20
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3000/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

10 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Совгири Д. І. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій щодо відмови нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини пенсії відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована у листопаді 2011 року в сумі 40 409,36 грн. та виплачена у березні 2017 року та зобов`язання нарахувати та виплатити таку компенсацію за період з 01.11.2011 по 31.03.2017 на суму пенсії 40 409,36 грн. відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини пенсії відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована у листопаді 2011 року в сумі 40409,36 грн. та виплачена у березні 2017 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.11.2011 по 31.03.2017 на суму пенсії 40409,36 грн. відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" на підставі постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2011 року у справі №2а/2218/10534/11.

Не погодившись з рішеннями суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення і ухвалити нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на виконання постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2011 року по справі № 2а/2218/10534/11, 17.10.2011 року управлінням Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому здійснено перерахунок пенсії з 25.11.2010 року по 22.07.2011 року як інваліду II групи від захворювання, пов`язаного з аварією на Чорнобильській АЕС, з розрахунку: державна пенсія - в розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров`ю - в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. За період з 25.11.2010 року по 22.07.2011 року у листопаді 2011 року нараховано доплату в сумі 40409,36 грн. з урахуванням проведених виплат, але не виплачено через відсутність відповідного фінансування.

Скаржник зазначає, що на виконання повідомлення Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 11.11.2014 року за №04.2-18/833 про прийняття до обліку рішення суду від 18.07.2011 року по справі №2а/2218/10534/11 управлінням Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому направлено довідку від 25.11.2014 року №28499/03 про здійснення нарахування на виконання рішення суду коштів в сумі 40409,36 грн., за період з 25.11.2010 року по 22.07.2011 року, які головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області перераховані ОСОБА_1 31.03.2017 року. Відповідач вважає, що Головне управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області та Головне управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2011 року по справі №2а/2218/10534/11 виконали в повному обсязі, відповідно до вимог Закону № 4901-VI та Порядку № 440. Вважає, що в діях Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не вбачається будь-якої неправомірності.

У відзиві ОСОБА_1 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи, як особа з інвалідністю 2 групи відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2011 року у справі №2а/2218/10534/11 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено зобов`язати управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 25 листопада 2010 року по 22 липня 2011 року пенсію як інваліду II групи від захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з розрахунку: державна пенсія - в розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров`ю - в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та здійснити її виплати із врахуванням вже виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 26.06.2014 відповідно до ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду.

04.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою, в якій просив на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», провести нарахування та виплату компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №2590-2053/П-04/8-2200/20 від 04.06.2020 позивача повідомлено, що постанова Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2011 року по справі № №2а/2218/10534/11 виконана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області своєчасно та в повному обсязі, підстави для нарахування та виплати компенсації відсутні.

При цьому, листом Головного управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області №13-32-10/2552 від 29.04.2020 підтверджено, що суму заборгованості в розмірі 40409,36 грн. перераховано на поточний рахунок позивача 31 березня 2017 року.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що оскільки нараховані та виплачені позивачу суми індексації за минулий час є тим доходом, що не був отриманий з вини відповідача, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням виплат, донарахованих і виплачених на підставі рішення суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

За статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців; дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону; а також порядок обчислення суми компенсації.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 лютого 2001 р. N 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2018 року (справа №521/940/17).

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Доводи скаржника, що ним своєчасно виплачено індексацію на виконання рішення суду є безпідставними, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-ІІІ.

Колегія суддів зазначає, що не визначивши конкретний розмір компенсації, суд першої інстанції правильно виходив з того, що приписи ч.2 ст.46 Закону №1058-ІV застосовуються у урахуванням норм ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення термінів їх виплати», згідно якої сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), а тому захист такого порушеного права полягає у зобов`язанні відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії.

Розрахунок же суми покладається на відповідача.

За таких обставин, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, тому колегія суддів вважає, що наявні об`єктивні та законні підстави для зобов`язання відповідача виплатити йому компенсацію в зв`язку з втратою частини доходів починаючи з 01.11.2011 по 31.03.2017 .

Доводи відповідача, що ним своєчасно виплачено пенсію на виконання рішення суду є безпідставними, оскільки компенсація, передбачена Законом № 2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону № 2050-ІІІ.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі Soering vs UK (judgement of 7 July 1989), так, Суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Крім того, будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої - забезпечення і розвиток ідеалів та цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

За таких обставин, позивач має законне право на отримання компенсації втрати частини доходів, оскільки порушено строки виплати пенсії. Даний перебіг процесуальних строків бере свій початок не з моменту виконання посадових обов`язків пенсійним органом на підставі рішення суду, в з моменту, коли у особи виникло право на збільшення (перерахунок) пенсійних виплат, тому наявні об`єктивні підстави для зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів починаючи з 01.11.2011 по 31.03.2017 .

Водночас, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058-ІV та частини другої 55 Закону № 2262-XII нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Отже, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачеві компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка нарахована за період з 01.11.2011 по 31.03.2017 та зобов`язання нарахувати та виплатити таку компенсацію.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 грудня 2020 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Совгира Д. І. Боровицький О. А.