Справа № 280/7479/20
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
11 грудня 2020 року Справа № 280/7479/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69063, м. Запоріжжя, пров. Тихий, буд. 7, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати неправомірними дії командування ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо незаконного зменшення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, а саме проведення розрахунку за 24 повних календарних років замість 28 повних календарних років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати командування ІНФОРМАЦІЯ_1 , провести розрахунок з ОСОБА_1 у повному обсязі по одноразової грошової допомоги при звільненні, з розрахунку 28 календарних років замість 24 календарних років та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 16 квітня 2020 року виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та усіх видів забезпечення. При звільненні позивачу був зменшений розмір одноразової грошової допомоги, а саме розрахунок проведений за 24 повних календарних років замість 28 повних календарних років. На адвокатський запит представника позивача, відповідачем надано відповідь, викладену у лис і від 07 липня 2020 року № 1309, де зазначено, що грошова допомога не виплачується курсантам, відрахованим з військових навчальних закладів до досягнення призовного віку або які проходять підготовку на посади офіцерського складу, у разі дострокового припинення (розірвання) контракту через небажання продовжувати навчання. Оскільки позивача було відраховано з Донецького ВВУІВ і ВЗ наказом начальника училища № 111 від 13 червня 1994 року, чотири календарні роки з 1990 по 1994 не враховані йому при визначенні розміру виплати одноразової грошової допомоги. Позивач, вважаючи неправомірними такі дії командування ІНФОРМАЦІЯ_1 та з вимогою зобов`язати відповідача вчинити певні дії, звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а перше судове засідання призначено на 25 листопада 2020 року.

Ухвалою суду від 11 грудня 2020 року замінено назву відповідача по справі №280/7479/20, а саме: з ІНФОРМАЦІЯ_1 на Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (69063, м. Запоріжжя, пров. Тихий, буд. 7, ).

Відповідач позовні вимоги не визнав, 20 листопада 2020 року надав до суду відзив на позовну заяву (вхідний №56172), в якому зазначає, що ОСОБА_1 дійсно був призваний на військову службу 01 серпня 1990 року та до 13 червня 1994 року був курсантом Донецького вищого військового училища інженерних військ та зв`язку. Проте, наказом начальника училища від 13 червня 1994 року був відрахований із числа курсантів по небажанню вчинитись. Вважає, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з 01 серпня 1990 року по 13 червня 1994 року, оскільки пунктом 9 розділу ХХХІІ наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 визначено, що грошова допомоги не виплачується курсантам, відрахованим з військових навчальних закладів до досягнення призовного віку або які проходять підготовку на посади офіцерського складу, у разі дострокового припинення (розірвання) контракту через небажання продовжувати навчання, через недисциплінованість, у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення навчання. За таких обставин, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

25 листопада 2020 року від позивача надійшли заперечення на відзив (вхідний №57279), в яких посилається на вільне трактування посадовими особами відповідача пункту 9 розділу ХХХІІ наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260. Зазначає, що після відрахування, позивач поновився у Донецьому ВВУІВ і ВЗ, закінчив його та у подальшому проходив військову службу на офіцерських посадах до звільнення з військової служби у 2020 році.

Розглядаючи матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 01 серпня 1990 року зарахований до Донецького вищого військового училища інженерних військ та військ зв`язку наказом училища №011 від 01 серпня 1990 року та відраховано із числа курсантів по небажанню вчинись наказом начальника училища №111 від 13 червня 1994 року.

В подальшому, позивач поновив навчання у вказаному училищі та закінчив його.

Підполковника ОСОБА_1 , заступника військового комісара морально-психологічного забезпечення начальника групи морально-психічного забезпечення та зв`язків з громадськістю Запорізького обласного військового комісаріату звільнено наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 26 березня 2020 року № 123 з військової служби у запас за підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу, вважається таким, що справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до Шевченківського районного військового комісаріату м.Запоріжжя.

16 квітня 2020 року позивач виключений із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та усіх видів забезпечення.

При звільненні позивачу визначено розмір одноразової грошової допомоги із розрахунку 24 повних календарних років.

11 червня 2020 року адвокатом ОСОБА_2 направлено на адресу Запорізького обласного військового комісаріату адвокатський запит, в якому проси письмово повідомити чому та на підставі яких Законів та нормативно-правових актів та документів ОСОБА_1 був незаконно зменшений розмір одноразової грошової допомоги, а саме розрахунок проведений зі 24 повних календарних роки замість 28 повних календарних років.

Листом Запорізького обласного військового комісаріату від 22 червня 2020 року № 1233 повідомлено представника позивача про те, що грошова допомоги не виплачується курсантам, відрахованим з військових навчальних закладів до досягнення призовного віку або які проходять підготовку на посади офіцерського складу, у разі дострокового припинення (розірвання) контракту через небажання продовжувати навчання, через недисциплінованість, у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення навчання. Оскільки ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів по небажанню вчинись наказом начальника училища № 111 від 13 червня 1994 року, то він не має права на на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за цей період.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі Наказ № 260).

Пунктом 7 розділу XXXII «Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби» Наказу № 260 передбачено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктом 9 розділу ХХХІІ Наказу № 260 визначено, що грошова допомога не виплачується курсантам, відрахованим з військових навчальних закладів до досягнення призовного віку або які проходять підготовку на посади офіцерського складу, у разі дострокового припинення (розірвання) контракту через небажання продовжувати навчання, через недисциплінованість, у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення навчання.

Аналізуючи вищезазначені правові норми, суд вважає, що ОСОБА_1 при звільненні з Донецького вищого військового училища інженерних військ та зв`язку у 1994 році не набув права на отримання грошової допомоги при звільненні, у зв`язку із чим повинен був отримати при звільненні з військової служби у 2020 році грошову допомогу при звільненні з урахуванням вислуги 28 років.

Суд відхиляє посилання відповідача на пункт 9 Наказу №260, оскільки у вказаній нормі визначено умову «у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення навчання» та, як встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 після відрахування був поновлений, продовжив навчання та закінчив училище. Після чого прослужив на офіцерських посадах до звільнення з військової служби у 2020 році.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Питання розподілу судових витрат судом не вирішується з огляду на те, що позивач є учасником бойових дій та відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69063, м. Запоріжжя, пров. Тихий, буд. 7, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати неправомірними дії командування Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо незаконного зменшення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, а саме проведення розрахунку за 24 повних календарних років замість 28 повних календарних років ОСОБА_1 ;

Зобов`язати командування Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки провести розрахунок з ОСОБА_1 у повному обсязі по одноразової грошової допомоги при звільненні, з розрахунку 28 календарних років замість 24 календарних років та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 11 грудня 2020 року.

Суддя Д.В. Татаринов