Справа № 240/9833/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Житомир справа № 240/9833/20

категорія 111030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.

за участю: представника позивача - Здибель Р.О.,

представника відповідача - Домарацька В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОІЛ ГАЗ" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОІЛ ГАЗ" звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою суду від 03.07.2020року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, адміністративну справу було призначено до розгляду за правилам загального позовного провадження.

Підготовчі судові засідання у справі, призначені на 28.07.2020року, на 08.09.2020року не відбулися по причині неявки представників сторін та подання відповідних клопотань.

Ухвалою суду від 05.10.2020року закрито підготовче провадження у справі і її призначено до розгляду по суті.

Судове засідання у справі, призначене на 23.10.2020року, не відбулися по причині неявки представників сторін та подання відповідних клопотань.

В судовому засіданні у справі 25.11.2020року оголошена перерва на стадії дослідження письмових доказів у зв`язку із зобов`язання Відповідача надати додаткові докази.

В судовому засіданні представник Позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ОІЛ ГАЗ", позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що Відповідач протиправно призначив фактичну перевірки і такий наказ оскаржено в судовому порядку. За результатами такої фактичної перевірки, на думку представника Позивача, Відповідач протиправно виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Представник Позивача вважає, що ні лист ДПС України, ні лист УСБУ в Житомирській області, а ні звернення гр. ОСОБА_1 не могли буди підставами для такої перевірки, а тому незаконно призначена та проведена фактична перевірки не може породжувати жодних правових наслідків для платника.

Крім того, на думку представника Позивача, прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є наслідком неналежного законодавчого регулювання спірних відносин щодо отримання ліценцій на роздрібну торгівлю паливними матеріалами, дискримінаційного відношення податкового органу до платника, не врахування заперечень на акт перевірки та без доведення вини Позивача в допущених порушеннях.

Представник Відповідача, Головного управління ДПС у Житомирській області, в судовому засіданні проти позову заперечила і пояснила, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, підтверджено правомірність призначення спірної фактичної перевірки. В ході такої перевірки було підтверджено роздрібну торгівлю Позивачем паливними матеріалами без відповідної ліцензії та відсутність обліку запасів паливних матеріалів за місцем їх реалізації. Такі порушення та відмова платника надати уповноваженими особам податкового органу витребувані матеріали правомірно стали підставами для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено та визнається сторонами, що 29.01.2020року, уповноваженими особами Відповідача була проведена фактична перевірка з питань дотримання Позивачем вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами і пальним. За результатами такої перевірки був складений акт перевірки від 07.02.2020року (а.с.29) та 27.02.2020року прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- № про застосування до платника фінансових санкцій в розмірі 250000,00 грн. за роздрібну торгівлю пальним здійснення без наявності відповідної ліцензії;

- № про застосування до платника фінансових санкцій в розмірі 109291,94 грн. реалізацію товарів (пального), які не обліковані у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання.

Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні № від 27.02.2020року, підставою для застосування до Позивача фінансових санкцій в розмірі 250000,00 грн. стали порушення вимог ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19 грудня 1995 року N 481/95-BP (надалі - Закон N 481/95-BP).

Відповідно до пояснень Відповідача, наведених у відзиві на позов, та пояснень представника Відповідача в судовому засіданні, суть допущеного платником порушення зведена виключно до здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії на таку торгівлю в період з 01.07.2019року по 14.07.2019року на загальну суму 16815,47грн.

Такі доводи Відповідача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Судом встановлено та визнається сторонами, що на підставі заяви платника від 26.06.2019року за вх.№Д/6868 Відповідачем 15.07.2019року отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на АЗС, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , терміном дії з 15.07.2019року по 15.07.2024року (а.с.89-93).

При цьому суд вважає безпідставними доводи представника Позивача щодо наявності дискримінації в діях податкового органу при видачі такої ліцензії та щодо неналежного правового регулювання порядку її видачі з огляду на таке.

По-перше, за змістом вимог ст.9 КАС України суд розглядає позов в межах позовних вимог Позивача. Жодних позовних вимог щодо протиправності дій Відповідача при видачі Позивачу вказаної ліцензії не заявлено.

По-друге: порядок та строки видачі таких ліцензій врегульовано правовими нормами Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" від 23 листопада 2018 року N 2628-VIII (надалі - Закон N 2628-VIII), який набрав чинності з 01.01.2019року.

Як зазначено в частині сорок шостій статті 15 N 481/95-BP, ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику щодо пального - не пізніше 20 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Тобто, зазначена ліцензія на право роздрібної торгівлі Позивачу була видана без порушень вимог частини сорок шостої статті 15 N 481/95-BP.

По-третє, загальновідомо, що дискримінація це нерівне ставлення до людини або групи людей, обмеження у правах та свободах через певні ознаки чи особливості в умовах, рівних для всіх. Йдеться про ті ознаки, які сама людина не обирала, наприклад: стать, вік, сексуальна орієнтація, гендерна ідентичність, етнічна приналежність, стан здоров`я або наявність інвалідності. Або ж ознаки, які людина не може або не мусить змінювати через чиюсь думку, як-от віросповідання чи національність.

Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії,

Більш того, жодних заявок на видачу ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на АЗС, розташованої за адресою: м.Андрушівка Житомирської області, вул.Зозулинського,15/д, від інших суб`єктів господарювання, окрім Позивача, до Відповідача не надходило.

Суд зазначає, що за приписами частини двадцятої статті 15 цього Закону N 481/95-BPР роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, виключно за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Судом встановлено, що всупереч вказаним вимогам Закону N 481/95-BPР Позивачем в період з 01.07.2019року по 14.07.2019року здійснена роздрібна торгівля пальним без наявності відповідної ліцензії на таку торгівлю на загальну суму 16815,47грн. Вказані обставини підтверджуються наданим суду переліком фіскальних звітних чеків за №№973-986) щодо такої торгівлі (а.с.115).

Суд вважає безпідставними доводи представника Позивача щодо неналежності таких доказів. Представник Позивача не врахував особливості правового врегулювання електронного адміністрування реалізації пального, яке введено в дію з 1 липня 2019 року.

Приписами статті 232 Податкового кодексу України та статті2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" 6 липня 1995 року N 265/95-ВР (надалі - Закон N 265/95-ВР) передбачено, що програмними реєстраторами розрахункових операцій забезпечується занесення для довгострокового зберігання на фіскальному сервері контролюючого органу та багаторазове зчитування і неможливість зміни підсумкової інформації про обсяг розрахункових операцій, виконаних у готівковій та/або в безготівковій формі, в тому числі щодо роздрібної продажі пального.

Тобто, інформація про обсяги роздрібної торгівлі пальним Позивачем в період з 01.07.2019року по 14.07.2019року на вказаній АЗС в автоматичному режимі надійшла до податкового органу саме від Позивача як належного джерела вказаної інформації.

Суд вважає безпідставними також доводи представника Позивача щодо незаконності наказу про призначення фактичної перевірки, що в свою чергу свідчить про незаконність проведення самої перевірки.

По-перше, правомірність наказу Відповідача від 28.01.2020року №135 не є предметом судового розгляду в даній адміністративній справі, так як такі позовні вимоги Позивачем не заявлено. Правомірність вказаного наказу була предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі (№240/959/20) за позовом Позивача. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2020року у задоволенні такого позову відмовлено, чим підтверджено правомірність такого наказу щодо призначення спірної фактичної перевірки.

По-друге, суд погоджується з доводами представника Відповідача, що відповідно до приписів Податкового кодексу України та ст.16 Закону N 481/95-BPР Відповідач наділений функціями щодо здійснення контролю за виконанням вказаного Закону N 481/95-BPР, що в силу вимог пп.80.2.5. п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України є самостійною підставою для призначення та проведення такої фактичної перевірки.

Ні жоден лист ДПС України, ні жоден лист УСБУ в Житомирській області, а ні звернення гр. ОСОБА_1 взагалі не зазначені в наказі Відповідача від 28.01.2020року №135 як підстави для проведення такої фактичної перевірки (а.с.25-26).

Одночасно суд зазначає, що відповідно до ст.2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів податкового контролю, а тому доводи Позивача щодо недотримання вимог вказаного Закону при призначенні та проведенні спірної перевірки також є безпідставними.

Суд враховує, що відповідно до вимог абзацу дев`ятого частини другої статті 17 Закону N 481/95-BPР за порушення норм цього Закону щодо роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - застосовуються фінансові санкції в розмірі 250000 гривень.

Зазначене свідчить, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.02.2020року № Відповідачем винесено на підставі, в межах повноважень і в порядку, передбаченому законодавством України та із врахуванням всіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні № від 27.02.2020року, підставою для застосування до Позивача фінансових санкцій в розмірі 109291,94 грн. стали порушення вимог п.12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" 6 липня 1995 року N 265/95-ВР (надалі - Закон N 265/95-ВР).

Відповідно до пояснень Відповідача, наведених у відзиві на позов, та пояснень представника Відповідача в судовому засіданні, суть допущеного платником порушення зведена виключно до недотримання платником вимог законодавства щодо обліку товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), та щодо здійснення продаж товарів на загальну суму 16815,47грн., що відображені в такому обліку.

Такі доводи Відповідача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Безспірно, за приписами п.12 статті 3 Закону N 265/95-ВР Позивач як суб`єкт господарювання, який здійснює розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, зобов`язаний вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

При цьому Позивач, як суб`єкт господарювання, зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивачем не було надано уповноваженим особам Відповідача час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу на АЗС, розташованої за адресою: м.Андрушівка Житомирської області, вул.Зозулинського,15/д,.

Суд вважає безпідставними доводи Позивача та його представника в судовому засіданні, що така відмова є правомірною і зумовлена тим, що такий облік ведеться за місцем знаходження основного підприємства та підтверджується відповідними доказами.

По-перше, в силу вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" надані Позивачем та досліджені судом копії договорів поставки нафтопродуктів, видаткові та товаротранспортні накладні свідчать виключно про поставку певних нафтопродуктів, а не їх облік та облік таких товарів і їх продаж саме на АЗС, розташованої за адресою: м.Андрушівка Житомирської області, вул.Зозулинського,15/д,.

По-друге, суд погоджується з доводами Позивача, що правовідносини щодо зберігання, відпуску та обліку нафтопродуктів врегульовані правовими нормами Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008 N 281/171/578/155 (далі - Інструкція).

Так, підпунктами 4.2.5.4 - 4.2.5.6 пункту 4.2 Інструкції встановлено, що для дистанційного керування ПРК і ОРК мають використовуватись технічні засоби, що належать до складу спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів, унесених до Державного реєстру електронних контрольно-касових апаратів і комп`ютерних систем України для сфери застосування на АЗС.

Обсяг реалізації нафтопродукту, що фіксується лічильником сумарного обліку ПРК і ОРК за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касового апарата за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу.

Згідно з п. п. 10.2.10 п. 10.2. Інструкції на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою N 17-НП (додаток 14).

Підпунктом 10.3.1.3 пункту 10.3 Інструкції прямо передбачено, що облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.

Відпуск нафтопродуктів за платіжними картками також відображається у змінному звіті АЗС за формою N 17-НП (підпункти 10.3.4.1 - 10.3.4.2 пункту 10.3 Інструкції).

Матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП (пункт 14.4 Інструкції).

Як зазначено в п.16.1 Інструкції, матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою N 17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи.

Бухгалтерські служби підприємств перевіряють та приймають змінні звіти з доданими до них первинними документами (ТТН, талони, відомості встановленої форми, супровідні відомості за інкасацією готівки та інші), перевіряють правильність перенесення показників лічильників ПРК, ОРК з попередньої зміни, звіти про обсяг реалізації і форми оплати за РРО, визначення фактичних залишків нафтопродуктів у резервуарах АЗС за результатами вимірювання, відображених у формі N 17-НП, та надходження готівки. Зроблені під час перевірки змінних звітів виправлення засвідчуються підписами операторів АЗС, керівника АЗС та головного бухгалтера або за його дорученням іншим працівником бухгалтерської служби підприємства (пункт 16.2 Інструкції).

Аналогічно, відповідно до п.9.1 Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 3 червня 2002 р. N 332 (надалі - Інструкція N 332), на АГЗС (АГЗП) проводиться оперативний контроль за кількістю СВГ, результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманого і відпущеного СВГ. Кількісний облік руху СВГ на АГЗС (АГЗП) ведеться за змінним звітом за формою N 14-ГС (додаток 14).

Матеріально відповідальні особи ведуть кількісний облік СВГ у товарній книзі кількісного руху СВГ за формою N 15-ГС (додаток 15), в якій записуються надходження і відпуск газу за день, а також виводять залишки на кінець дня. Кількість СВГ, яка приймається на зберігання, у разі надходження її залізничним та автомобільним транспортом, визначається на підставі актів приймання СВГ за кількістю за формою N 1-ГС або N 3-ГС, відповідно (п.10.1 Інструкції N 332).

У кінці робочого дня на підставі даних журналу оперативного обліку наповнення балонів за формою N 6-ГС матеріально відповідальна особа ГНС складає видаткову накладну на списання СВГ з товарних залишків (п.10.5 Інструкції N 332).

Більш того, приписи Інструкції N 332 зобов`язують Позивача здійснювати бухгалтерський облік руху СВГ на підставі Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 р. N 246 та зареєстрованого Міністерством юстиції 2 листопада 1999 р. за N 751/4044.

Разом з тим, судом встановлено та визнається сторонами, що при проведенні спірної фактичної перевірки уповноваженим особам податкового органу не було надано жодних перелічених вище документів, передбачених Інструкцією та Інструкцією N 332, на підтвердження обліку нафтопродуктів та їх походження, що реалізовувалися на АЗС, розташованої за адресою: м.Андрушівка Житомирської області, вул.Зозулинського,15/д,.

Такі документи не надані представником Позивача і в судовому засіданні.

На підставі викладеного суд погоджується з висновком Відповідача про відсутність належного обліку нафтопродуктів саме на АЗС, розташованої за адресою: м.Андрушівка Житомирської області, вул.Зозулинського,15/д, і що мала місце реалізація нафтопродуктів на загальну суму 16815,47грн., які не обліковані у встановленому порядку.

В силу приписів ст.20 Закону N 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначене свідчить, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.02.2020року № Відповідачем також винесено на підставі, в межах повноважень і в порядку, передбаченому законодавством України та із врахуванням всіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Судом також встановлено та визнається сторонами, що Позивачем відмовлено на запит податкового органу від 29.01.2020року надати відповідні документи в ході проведення спірної перевірки. На підтвердження вказаних обставин складено акт від 07.02.2020року.

В силу приписів п.121.1 ст.121 Податкового кодексу України (в редакції на час спірних відносин) ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Зазначене свідчить, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.02.2020року № про застосування штрафу в розмірі 510,00грн. Відповідачем також винесено на підставі, в межах повноважень і в порядку, передбаченому законодавством України та із врахуванням всіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Одночасно суд частково погоджується з доводами представника Позивача, що відповідно до вимог п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності).

Разом з тим, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи представника Відповідача, що заперечення платника на спірну перевірку до податкового органу надійшли лише 27.02.2020року і фізично не могли бути враховані при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень -рішень.

Більш того, як зазначено в рішенні Відповідача на такі заперечення платника, податковий орган їх (заперечення) розглянув, але з доводами платника не погодився. Тобто, такі заперечення не могли вплинути та не вплинули на самі оскаржувані рішення (а.с.43-45).

Відповідно до вимог ст.242 КАС України при вирішенні спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування вимог пункту 12 статті 3 та статті 20 Закону N265/95-ВР, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 вересня 2020 р. у справі N 823/1977/16.

Разом з тим, наведені в позові висновки Верховного Суду в інших адміністративних справах, не підлягають врахуванню судом при вирішенні даного спору, так як були викладені на підставі інших спірних обставин.

Таким чином, позовні вимоги Позивача не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстав для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі не встановлено.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОІЛ ГАЗ" до Головного управління ДПС у Житомирській області відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 11 грудня 2020 року