Справа № 420/4074/20
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4074/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська,5, м.Одеса, 65044) про визнання протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо продовження проведення документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 щодо своєчасності достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року на підставі Наказу ГУ ДПС в Одеській області за №2162 від 29.11.2019 року, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, від 30.01.2020 року, рішення за № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 30.01.2020 року, податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020 року, Вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф- від 04.05.2020 року, рішення за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.05.2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог:

визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо продовження документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 щодо своєчасності достовірності, повноти нарахування а сплати податків і зборів за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. на підставі Наказу ГУ ДПС в Одеській області за № 2162 від 29.11.2019р.;

визнати протиправними та скасувати Податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., Податкове повідомлення-рішення за№ від 30.01.2020р., Податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., Податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., Податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., Податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., Податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., Податкове повідомлення-рішення за№ від 30.01.2020р.,Податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., Податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., Податкове повідомлення-рішення за№ від 30.01.2020р., Податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., Податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., Рішення за № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 30.01.2020р., Податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р,, Вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф- від 04.05.2020р., Рішення за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.05.2020р.;

стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 12 612,01грн.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що ГУ ДПС в Одеській області проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 щодо своєчасності достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р., за результатами якої складено Акт перевірки від 13.12.2019р. за №577/15-32-33-05/ НОМЕР_1 . На підставі зазначеного вище акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р, за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., рішення за № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 30.01.2020р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф- від 04.05.2020р., рішення за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.05.2020р. Позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій були прийняті з порушенням норм податкового законодавства, необґрунтовані, прийняті без урахування фактичних обставин справи, які порушують законні права та інтереси позивача, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 29.08.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

До суду 10.09.2020 року (вхід. №36286/20) від відповідача надійшов відзив на позову заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 щодо своєчасності достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р., за результатами якої складено Акт перевірки від 13.12.2019р. за №577/15-32-33-05/ НОМЕР_1 .

В ході перевірки були встановлені, а в Акті перевірки зафіксовані наступні порушення платником податків податкового законодавства, а саме:

- п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями,а саме ненадання документів в повному обсязі;

- пп. 49.18.5 ст. 49.18 ст. 49, п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу в результаті чого невчасно надано декларації пр. майновий стан за 2016-2017 роки і не надано за 2018 рік;

- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим донараховано податок з доходів фізичних осіб за період перевірки у загальній сумі 2146997.12 грн., в т.ч. за 2016 рік у сумі 37648,13 грн., за 2017 рік у сумі 363 651,87 грн., за 2018 рік у сумі 1 745 697,12 грн;

- Розділ ІІІ Наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015року за № 4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (Форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум утриманого з них податку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за № 111/26556.

- пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, ст. 176 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим донараховано податок з доходів фізичних осіб у сумі 695 592,00 грн., в т.ч. за 2016 рік у сумі 900,00 грн., за 2017 рік - 900,00 грн., за 2018 рік у сумі 693 792,00 грн.

- порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015р. за № 435 в результаті чого невчасно надано звіти за 2016-2017 роки і не надано за 2018 рік;

- ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України від 08 липня 2010 року за № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого донараховано єдиний соціальний внесок від здійснення підприємницької діяльності за 2016 рік на загальну суму 294722,18 грн., в т.ч. за 2016 рік у сумі 46014,38 грн., за 2017 рік у сумі 101277,00 грн., за 2018 рік у сумі 147 430,80 грн.

- п.п.1.2, п.п.1.3., п.п.1.4, п.16-1 підрозділу ХХ Перехідних положень Кодексу, в результаті чого донараховано військовий збір у сумі 233 882,42 грн., в т.ч. від здійснення підприємницької діяльності у сумі 178 916, 42 грн., в т.ч. за 2016 рік у сумі 3 137,34 грн, за 2017 рік у сумі 30 304, 32 грн., за 2018 рік у сумі 145 474,76 грн., в тому числі від нарахованих доходів орендної плати громадянці у сумі 54 966,00 грн., з яких за 2016 рік - 75,00 грн, за 2017 рік - 75,00 грн., за 2018 рік - 54 816,00 грн.

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2 ст. 183 Податкового кодексу України перевіркою встановлено заниження зобов`язань по сплаті ПДВ на загальну суму 2 235 302,00 грн, за жовтень -листопад 2017 року в сумі 167 631,20 грн., за грудень 2017 року - 50 692,37 грн., за січень 2018 року - 50 273,15 грн., за лютий 2018 року - 63 184,18грн., за березень 2018 року - 78 817,16 грн., за квітень 2018 року - 96 982,07 грн., за травень 2018 року - 116 060,30 грн., за червень 2018 року - 110 502,30 грн., за липень 2018 року - 250 561,70 грн., за серпень 2018 року - 243 335,50 грн., за вересень 2018 року - 234 839,50 грн., за жовтень 2018 року - 292 417,30 грн., за листопад 2018 року - 224 222,70 грн., за грудень 2018 року - 255 782,60 грн.

- п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України в результаті чого не надано податкові декларації з податку на додану вартість за 14 податкових періодів.

Відповідач зазначає, що діяв відповідно до норм чинного законодавства.

Ухвалою суду від 21.09.2020 року адміністративну справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по вказаній справі на « 08» жовтня 2020 року о « 10» годині « 30»хвилин за участю сторін.

Ухвалою суду від 08.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено адміністративну справу до судового розгляду, яка відбудеться за адресою суду: на « 02» листопада 2020 року о « 11» годині « 30» хвилин за участю сторін.

Ухвалою суду від 02.12.2020 року призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без виклику учасників судочинства на « 09» грудня 2020 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

На підставі п.77.1. ст.77 гл.8 Податкового кодексу України, наказу ГУ ДФС в Одеській області №5777 від 19.07.2019 р. та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, направлення на перевірку №5104/13-04 від 01.08.2019 року виданих ГУ ДПС в Одеській області, проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р.

Наказом ГУ ДФС в Одеській області за № 6815 від 23.08.2019р. було прийнято рішення про перенесення терміну проведення перевірки на підставі п. 44.5 ст. 44 ПК України та листа ФОП ОСОБА_1 .

Наказом ГУ ДПС в Одеській області за № 2162 від 29.11.2019р. термін проведення планової податкової перевірки ФОП ОСОБА_1 було продовжено.

ГУ ДПС в Одеській області проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 щодо своєчасності достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р., за результатами якої складено Акт перевірки від 13.12.2019р. за №577/15-32-33-05/ НОМЕР_1 .

На підставі зазначеного вище Акту перевірки від 13.12.2019р. за №577/15-32-33-05/ НОМЕР_1 . Відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р, за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., рішення за № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 30.01.2020р., Вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф- від 04.05.2020р., рішення за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.05.2020р.

10.03.2020р. Позивач не погодившись з зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою, рішеннями щодо донарахування штрафних санкцій користуючись встановленим в ст.56 Податкового кодексу України правом на адміністративне оскарження, звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України.

30.04.2020 року Позивачем було отримано рішення Державної податкової служби України від 016.04.2020 року щодо результату розгляду скарги позивача від 10.03.2020 року, яким скаргу позивача залишено без розгляду, а відповідні податкові повідомлення-рішення без змін. Також, 30.04.2020р. Позивач отримав рішення Державної податкової служби від 14.04.2020р., яким було вимоги Позивача задоволено частково та по формальним підставам скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.02.2020р. за № Ф- та скасовано Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.01.2020р.

04.05.2020р. ГУ ДПС в Одеській області склало Вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф- від 04.05.2020р. та прийняло Рішення за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.05.2020р., які були скеровані на адресу позивача.

Відповідно до п.77.1. ст.77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Згідно з п.77.2 ст.77 ПК України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

При цьому, документальна планова перевірка контролюючим органом - ГУ ДПС в Одеській області здійснювалася на підставі плану графіка планових документальних перевірок ГУ ДФС в Одеській області, які оприлюднено на офіційному веб порталі останнього http://sfs.gov.ua в розділі «Плани роботи та звіти» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідачем не спростовано, що план графік плановик перевірок ГУ ДПС в Одеській області на 2019 рік відсутній, оскільки в розумінні приписів п.77.1 ст.77 ПК України, не виконувалися вимоги в частині його своєчасного оприлюднення.

Таким чином, відповідачем не дотримано умов та порядку прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, що в свою чергу не може бути належною підставою для прийняття відповідачем наказу та здійснення подальших дій щодо проведення документальної перевірки в межах наданих повноважень та відповідно до приписів діючого податкового законодавства. До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 23.01.2018р. у справі № 813/1946/17.

Суд вважає правомірними твердження ФОП ОСОБА_1 , що винесений ГУ ДПС в Одеській області наказ за № 2162 від 29.11.2019р. щодо продовження терміну проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 незаконним та протиправним, оскільки перевірку мало продовжити саме ГУ ДФС в Одеській області, в свою чергу ГУ ДПС в Одеській області є неуповноваженим суб`єктом на проведення перевірки. Суд також звертає увагу, що ГУ ДФС в Одеській області відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не припинено як юридичну особу.

У відповідності до п.77.4. ст.74 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Згідно з п. 1.2.4. Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджені наказом ДФС від 31.07.2014 № 22 продовження строків проведення документальних та фактичних перевірок здійснюється відповідно до статті 82 Кодексу за наказом органу ДФС, який здійснює (очолює) таку перевірку.

Статтею 82 ПК України не обмежується кількість наказів про продовження строків перевірки за умови дотримання визначеної цією статтею тривалості перевірки та забезпечення надання платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам) копії зазначеного наказу та пред`явлення направлення з відміткою про продовження перевірки.

Згідно з приписами ст.82 ПК України тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.

Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.

В порушення, приписів п.77.4 ст.77 ПК України ГУ ДПС в Одеській області здійснювало перевірку ФОП ОСОБА_1 без відповідного Наказу контролюючого органу про призначення перевірки та без відповідного письмового повідомлення, які мали б бути скеровані засобами поштового зв`язку чи вручено особисто відповідачем позивачу. Окрім цього, звертаємо увагу суду, що будь-яких інших Наказів чи повідомлень про припинення діяльності ГУ ДФС в Одеській області та його заміну на правонаступника - ГУ ДПС в Одеській області в частині подальшого продовження документальної перевірки на адресу Позивача так і не надходило.

При цьому, звертаємо увагу суду, що нормами ПК України не передбачено можливість продовження перевірки іншим контролюючим органом на підставі документів контролюючого органу, що припиняє свою діяльність та який, ще не ліквідовано/припинено у встановленому чинним законодавством України порядку.

Судом встановлено, що на адвокатський запит представника Позивача - адвоката Врона А.В. за № 183/01/20 від 10.01.2020р. контролюючий орган не надав жодного документа, який би обґрунтовано підтверджував його законне право на продовження проведення документальної планової перевірки позивача, яка була розпочата саме ГУ ДФС в Одеській області.

Таким чином, контролюючий орган порушив чинне податкове законодавство України в частині дотримання порядку проведення планової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 в розумінні приписів ст.ст. 77, 81, 82 ПК України безпідставно продовживши її та як результат склавши Акт перевірки від 13.12.2019р. за № за №577/15-32-33-05/ НОМЕР_1 , що в свою чергу є грубим порушенням прав та інтересів Позивача як платника податків.

Відповідно до п.1.6.1. Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджені наказом ДФС від 31.07.2014 № 22 за результатами документальної планової або позапланової та фактичної перевірки складається акт (довідка), який підписується, реєструється та вручається (надсилається) платнику податків (посадовим особам (уповноваженим представникам) платника податків) з дотриманням вимог щодо порядку оформлення і реалізації матеріалів перевірок, встановлених статтею 86 Кодексу, та відповідними нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що формує державну фінансову політику, та/або методичними рекомендаціями та розпорядчими документами центрального органу ДФС, виданими у межах компетенції.

При цьому акт (довідка) документальної планової або позапланової чи фактичної перевірки складається на бланку органу ДФС, який здійснював (очолював) таку перевірку та виписував направлення на її проведення, вказаній нормі кореспондують і приписи п.86.1 ст.86 ПК України.

Таким чином, ГУ ДПС в Одеській області безпідставно продовживши своїм наказом за № 2162 від 29.11.2019р. термін проведення планової перевірки ФОП ОСОБА_1 в 2019 році, здійснивши в подальшому планову документальну перевірку господарської діяльності позивача та як наслідок склавши/оформивши Акт перевірки від 13.12.2019р. за № за №577/15-32-33-05/ НОМЕР_1 ., порушило приписи п. 86.1 ст. 86 ПК України та п. 1.6.1. Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджені наказом ДФС від 31.07.2014 № 22 щодо оформлення результатів документальної планової на бланку органу ДФС, який здійснював (очолював) таку перевірку та виписував направлення на її проведення.

Відповідно до п.1 Постанови КМ України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» від 18.12.2018 р. №1200 Державна податкова служба є правонаступником прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

При цьому, Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби та Державної митної служби.

Постановою КМ України від 19.06.2019 р. №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» було вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, реорганізувати деякі територіальні органи державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2, установити що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби.

Так, реорганізації підлягає Головне управління ДФС України в Одеській області шляхом приєднання до Головного управління ДПС в Одеській області (згідно додатку 2 до постанови КМ України від 19.06.2019 р. №537).

Наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2019 р. №7-рг розпочато реорганізацію головних управлінь ДФС у областях відповідно до п. 2 постанови КМ України від 19.06.2019р. №537, утворено комісії з реорганізації.

Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 28.08.2019 р. №36 «Про початок діяльності Державної податкової служби України», наказу ГУ ДФС в Одеській області від 29.08.2019 року №7 розпочато виконання Головним управлінням ДПС в Одеській області функцій та повноважень Головного управління ДФС в Одеській області, що припиняється, з питань, контроль за дотриманням яких покладено на Державну податкову службу.

Відповідно до відомостей які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ГУ ДПС в Одеській області, Дата запису: 31.07.2019р., Номер запису: 1 071008, дані про розпорядчий акт, на підставі якого створено юридичну особу - Постанова кабінету міністрів України за №537 від 19.06.2019р.

Наразі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань наявна інформація про реєстрацію ДЕРЖАВНОЇ ПОДАТКОВОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ, за адресою: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8 та ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС В ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ, за адресою: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5.

Згідно з п. 5 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до п.6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Статтею 80 ЦК України визначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з ч.2, ч.3 ст.81 ЦК України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Відповідно до ст.89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Статтею 91 ЦК України встановлено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно ч.5 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Судом встановлено, що під час продовження проведення відповідачем податкової документальної перевірки та складання Акту перевірки від 13.12.2019р., ГУ ДФС в Одеській області () знаходилося в стані припинення, а отже юридично ГУ ДФС в Одеській області не здійснило приєднання до ГУ ДПС в Одеській області, не припинило свою діяльність і є самостійною юридичною особою, а отже ГУ ДПС в Одеській області безпідставно здійснило перевірку господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 на підставі Наказу і плану-графіка перевірок на 2019 рік ГУ ДФС в Одеській області та як наслідок безпідставно оформило відповідний Акт перевірки від 13.12.2019р. за №577/15-32-33-05/ НОМЕР_1 , що підтверджується Витягом на ГУ ДФС в Одеській області із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який наявний в матеріалах адміністративної справи.

Згідно з приписами ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, закони України приймаються виключно Верховною радою України. В свою чергу, у сфері оподаткування відповідні повноваження надані такому суб`єкту як «контролюючий орган», повноваження якого визначені в п.41.1 ст.41 ПК України.

Відповідно до п.41.1 ст.41 ПК України (у редакції, яка діяла на момент проведення податкової перевірки Позивача та складення відповідного акту) контролюючим органом є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Тобто, Податковим кодексом України, як відповідним спеціальним законом у сфері оподаткування, відповідні повноваження надані спеціально визначеному суб`єкту - центральному органу виконавчої влади, який одночасно має такі повноваження: реалізує державну податкову політику, реалізує державну митну політику, реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства і т.п. згідно визначення, наведеного в п.41.1 ст.41 ПК України.

Відповідні зміни в п.41.1 ст.41 ПК України щодо приведення чинного податкового законодавства у відповідність було внесено лише Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 за № 466-IX .

Очевидно, що на момент продовження проведення перевірки позивача, відповідач не був тим суб`єктом, якому відповідно до приписів ст. 41 ПК України були надані відповідні повноваження «контролюючого органу», через брак повноважень щодо реалізації державної митної політики.

Таким чином, враховуючи вищевикладене ГУ ДПС в Одеській області не є правонаступником ГУ ДФС в Одеській області до моменту здійснення припинення своєї діяльності, а саме реорганізації шляхом приєднання до ГУ ДПС в Одеській області та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно з вимогами чинного законодавства України.

З огляду на всі вищевикладені позивачем аргументи та доводи, наявні докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що наказ ГУ ДПС в Одеській області за № 2162 від 29.11.2019р. щодо продовження терміну проведення планової податкової перевірки ФОП ОСОБА_1 прийнятий не на підставі, та не у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та чинним податковим законодавством України. А отже, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ГУ ДПС в Одеській області щодо продовження проведення документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 щодо своєчасності достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. на підставі Наказу ГУ ДПС в Одеській області за № 2162 від 29.11.2019р. підлягають задоволенню.

Водночас, суд зауважує, що судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в своїй Постанові від 21 лютого 2020 року по адміністративній справі №826/17123/18 (адміністративне провадження №К/9901/25669/19) сформувала новий правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (не допуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

В свою чергу, відповідач в порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України не надав докази правомірності свого рішення щодо продовження проведення документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 щодо своєчасності достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. на підставі наказу ГУ ДПС в Одеській області за № 2162 від 29.11.2019р.

Суд наголошує, що податкова перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо наявності підстави для призначення та проведення документальної позапланової перевірки, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, акт перевірки, отриманий в результаті такої перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками такої перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

З наведеного вище, суд вважає, що наказ ГУ ДПС в Одеській області за № 2162 від 29.11.2019р. винесено без належних правових підстав та законних повноважень, а отже проведена в подальшому контролюючим органом документальна перевірка господарської діяльності позивача та складений в ході її проведення Акт перевірки від 13.12.2019р. за №577/15-32-33-05/ НОМЕР_1 є незаконними та протиправними, що в свою чергу зумовлює визнання протиправними та скасування наступних податкових повідомлень-рішень за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р. за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф- від 04.05.2020р. та рішення за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.05.2020р. В свою чергу, протиправні дії не можуть зумовлювати настання правомірних наслідків.

Вказана позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид цієї доктрини та вказав, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Встановлення протиправності дій податкового органу щодо проведення перевірки без законних підстав є достатньою та самостійною підставою для визнання наслідків такої перевірки, без аналізу протиправності висновків контролюючого органу по суті виявлених перевіркою порушень. До аналогічних висновків дійшов і Верховний суд в своїй Постанові від 02 липня 2020 року по справі №1340/4669/18.

Щодо податкових повідомлень-рішень за № від 30.01.2020р., за № від 30.01.2020р. та за № від 30.01.2020р. та рішення за № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 30.01.2020р., суд вирішив їх не скасовувати, оскільки позивачем самостійно визнано факт неподання та/або несвоєчасного подання податкової звітності в 2016 -2018 роках у відповіді на відзив на адміністративний позов, скерованої, а отже вказані обставини в розумінні приписів ч.1 ст.78 КАС України визнаються сторонами та не підлягають доказуванню.

Окрім цього, суд встановив, що ФОП ОСОБА_1 здійснював оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018р. на загальній системі оподаткування та був платником податку з доходів фізичних осіб, єдиного соціального внеску, військового збору.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У відповідності до п.п.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996 - XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 996) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Згідно з п. 2.4 вказаного вище Положення первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

ФОП ОСОБА_1 під час перевірки надавалася контролюючому органу вся первісна документація в тому числі і банківські виписки по господарським операціям за 2018р., однак контролюючий орган нівелював частину первісних документів - товарні чеки, накладні на товар, у зв`язку із відсутністю певних реквізитів на них, при цьому в самому тексті Акту перевірки від 13.12.2019р. контролюючий орган в порушення приписів п. 5 розд. II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Мінфіну України від 20.08.2015 р. №727 (далі - Порядок №727) не зазначено чітко з посиланням на первинні документи факти порушення податкового законодавства, так само не зазначено там і причин, з яких відсутність вказаних вище реквізитів в наданих до перевірки первинних документах об`єктивно облишає Відповідача можливості упевнитися в тому, що господарські операції за цими документами дійсно була вчинена сторонами.

Таким чином, в розумінні приписів розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Мінфіну України від 20.08.2015 р. №727 контролюючий орган мав вказати в Акті перевірки від 13.12.2019р. на кожний документ, який має певні недоліки та зазначити, в чому саме є порушення податкового законодавства при складанні документу(ів), та чому контролюючий орган не врахував його у витрати. В розумінні Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Мінфіну України від 20.08.2015 р. N 727 та приписів п. 5.1.1 Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів документальних перевірок податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та документування виявлених порушень, затверджених Наказом ДФС від 01.06.2017 за № 396 будь-який висновок акту (довідки) перевірки щодо оцінки повноти та своєчасності виконання платником зобов`язань перед бюджетом, дотримання вимог іншого законодавства має ґрунтуватись на визначених статтею 83 Кодексу належних та допустимих доказах, отриманих безпосередньо від платника податків, а також з інших джерел у встановленому законом порядку.

Відповідач в своєму Відзиві на адміністративний позов в порушення приписів ч.2 ст.77 КАС України здійснив загальне посилання на недоліки, які можуть бути наявні в первісних документах без чіткого зазначення реквізитів документів які на його думку мають певні недоліки та які в свою чергу так ним і не були враховані до складу витрат.

При цьому, доведення контролюючим органом правомірності висновків перевірки повинно бути переконливим, логічним, аргументованим. ФОП ОСОБА_1 вважає висновки Відповідача щодо неврахування до складу витрат товарних чеків, накладних такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, враховуючи наступне:

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, накладна, розрахункова квитанція, проїзний документ, тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Форма та зміст розрахункових документів передбачена вимогами Положення, затвердженого наказом Мінфіну від 21.01.2016р. №13 (далі - Положення № 13). Так, товарний чек, накладна також є різновидом розрахункового документа, форма та зміст якого законодавчо чітко не визначена. Тому суб`єкти господарювання можуть видавати/складати товарні чеки, накладні довільної форми. Оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків, накладних у випадках, передбачених Законом № 265, є правомірним. Таким чином, в розумінні Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» і товарний чек і накладна є належними розрахунковими документами, а тому контролюючий орган незаконно нівелював частину документації ФОП ОСОБА_1 та не врахував її у витрати суб`єкта господарювання за 2016-2018 роки. А отже твердження, Відповідача, щодо заниження доходів ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 11 206 246,68 грн.: в 2016р. - 129 245,00 грн., в 2017р. - 992 109,68 грн., в 2018р. - 1 084 892,00 грн. є передчасними та необґрунтованими.

Щодо сплати податку з доходів фізичних осіб ФОП ОСОБА_1 як податковим агентом на вимогу ст. 168 ПК України по Договору оренди нежитлових приміщень із ФОП ОСОБА_2 , звертаємо увагу контролюючого органу, що так дійсно відповідно до Договору за № б/н від 01.01.2018р. про оренду нежитлових приміщень які перебувають власності орендодавця, укладений з громадянкою ОСОБА_2 , орендний платіж складається із плати за оренду нежитлового приміщення в загальній сумі 321 200,00 грн. на місяць Строк оренди з 01.01.2018р. по 31.12.2019р. Оплата здійснюється один раз на рік шляхом перерахування суми встановленої Договором, не пізніше 10 числа грудня місяця починаючи з першого дня місяця оренди.

В свою чергу, 10.01.2018р. Сторони уклали Додаткову угоду до Договору за № б/н від 01.01.2018р., якою зменшили суму орендної плати до 5000,00 грн. на рік без ПДВ, аналогічно як це було викладено в Договорах за 2016 та за 2017рік. Таким чином, фактична сума орендної плати в 2018 році склала лише 5000,00 грн. на рік без ПДВ, а не 321 200,00 грн. на місяць, як про це зазначає контролюючий орган.

Таким чином, із урахуванням приписів діючого ПК України сума зобов`язань зі сплати ПДФО в розмірі - 695592,00 грн., яка донарахована Відповідачем Позивачу, як податковому агенту в розумінні приписів ст. 168 ПК України, не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до п. 3 розділу III. База нарахування та розміри єдиного внеску Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджену Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску.

У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, чинним законодавством про єдиний внесок визначено єдині умови щодо сплати єдиного внеску у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску як для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, так і для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування. До аналогічних висновків дійшла і ДФС України в своєму листі від 24.01.2019 № 2265/7/99-99-13-02-01-17 скерованого на адресу ГУ ДФС в областях та м. Києві, який оприлюднено на офіційному вебпорталі ДФС України, електронний ресурс, режим доступу: http://sfs.gov.ua/zakonodavstvo/ediniy-vnesok-na-zagalnoobovyazkove-/listi/73150.html.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 вказаного вище Закону максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

В свою чергу, контролюючий орган і в Акті перевірки від 13.12.2019р. і у своєму Відзиві зазначив, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює 17-ти розмірам прожиткового мінімуму працездатних осіб встановленого законом на яку нараховується єдиний внесок. Таким чином, максимальний розмір доходів на який нараховується ЄСВ у 2016 році становив 431 550,00 грн., у 2017 р. - 498 750,00 грн., а у 2018 році - 670 140,00 грн.

Відповідно до п. 12 розділу III. База нарахування та розміри єдиного внеску Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджену Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, що дорівнювала до 01 жовтня 2011 року п`ятнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом, на яку нараховується єдиний внесок, з 01 жовтня 2011 року - сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом, на яку нараховується єдиний внесок, з 01 січня 2016 року - двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом, на яку нараховується єдиний внесок, з 01 січня 2018 року - п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої Законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Таким чином, із урахуванням приписів діючого Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та приписів Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджену Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 сума зобов`язань зі сплати ЄСВ, яка визначена Відповідачем у вимозі про сплату боргу (недоїмки) за № Ф- від 04.05.2020р., рішення за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.05.2020р. не відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, сума зобов`язань зі сплати ПДВ яка визначена відповідачем в розмірі 2 235 302,00грн., як донараховані зобов`язання позивачу не відповідає фактичним обставинам справи, що підтверджується Виписками по рахунку ФОП ОСОБА_1 , який обліковується в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період 2017-2018 роки.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права.

Відповідно до положень ч.1 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно положень ч.2 ст.8 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав і основних свобод людини (далі Конвенція) була підписана 04.11.1950 року в Римі десятьма європейськими державами. Відтоді вона стала фундаментом усього комплексу міжнародно-правового регулювання в галузі прав людини, її законних інтересів та потреб, відправною точкою на шляху цивілізованих європейських держав до втілення в життя загальнолюдських цінностей. Ратифікувавши Конвенцію про права людини 17.07.1997 року, Україна визнала не лише право на мирне володіння майном, а й згідно із положеннями ст.1 Протоколу №1 до Конвенції визнала право на звернення фізичних та юридичних осіб до Європейського суду з прав людини за захистом своїх порушених прав та охоронюваних Конвенцією свобод, пов`язаних з реалізацією права власності.

Основною метою ст.1 Протоколу №1 до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, до яких часто вдаються або схильні вдаватися на практиці уряди держав.

Названа стаття проголошує: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

На відміну від більшості положень Конвенції, ст.1 Протоколу №1 захищає права не лише фізичних, а й юридичних осіб, наприклад, компаній. Цей аспект даної статті має важливе значення, оскільки економічна система держав-учасниць Конвенції заснована на праві приватної власності й праві вільно створювати такі економічні одиниці, як юридичні особи: неурядові організації, релігійні органи, засоби масової інформації тощо.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Протоколу №1 забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під законом Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути доступним (accessible) та передбачуваним (forseable).

Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. Доступність закону означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. Передбачуваність означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Суд у своїх рішеннях нагадує, що незважаючи на те, що держави мають широкі рамки розсуду при визначенні умов і порядку, за яких приватна особа може бути позбавлена своєї власності, позбавлення останньої, навіть, якщо воно переслідує законну мету в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст.1 Протоколу №1, якщо не була дотримана розумна пропорційність між втручанням у права фізичної чи юридичної особи й інтересами суспільства. Також буде мати місце порушення ст.1 Протоколу №1 й у випадку, коли наявний істотний дисбаланс між тягарем, що довелося понести приватній особі, і переслідуваними цілями інтересів суспільства.

Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13.06.1979 року у справі Маркс проти Бельгії, п.69).

Поняття майно має автономне значення, яке, звичайно, не обмежується правом власності на речі матеріального світу: у розумінні цього положення певні інші права та інтереси, які є активами, можуть також розглядатися як майнові права, а отже, майно (рішення від 23.02.1995 року у справі Гасус Дозір унд Фьордертехнік Гмбг проти Нідерландів, п.53).

Під дію статті 1 Протоколу №1 до Конвенції підпадає право вимоги, якщо воно достатньою мірою встановлене, щоб являти собою актив.

Коли основою вимоги є майновий інтерес, то особа, яка її має, вважатиметься такою, що має легітимне сподівання (Федоренко проти України, Едуард Петрович Мельник проти України) на отримання майна, за наявності однієї з умов: - якщо наявне остаточне судове рішення, що підтверджує це право (Бурдов проти Росії, Юрій Миколайович Іванов проти України, Агрокомплекс проти України); - якщо є достатнє правове підґрунтування у національному законодавстві, що підтверджує вимогу (Брезовец проти Хорватії, Рисовський проти України, Кечко проти України, Стреч проти Великобританії, Москаль проти Польщі, Сук проти України, Федоренко проти України, Україна-Тюмень проти України).

Вказані рішення ЄСПЛ свідчать про те, що захист права особи на незаконне покладання на неї обов`язку щодо сплати податків та штрафів повинно розглядати, як захист права особи на майно у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Такий висновок також випливає з п.49 Рішення ЄСПЛ у справі ЩОКІН ПРОТИ УКРАЇНИ (CASE OF SHCHOKIN v.UKRAINE) (Заяви №№ 23759/03 та 37943/06).

Так, у своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише на умовах, передбачених законом, а п.2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію законів. Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах Амюр проти Франції, Колишній король Греції та інші проти Греції та Малама проти Греції).

Водночас ст.1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "Ван дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини").

Поряд з цим, слід відмітити, що принцип захисту легітимних очікувань також належить до принципів, що розвивалися судовою практикою Європейського суду з метою контролю за здійсненням влади так, щоб не допустити свавілля та зловживань, з метою захисту від можливих порушень з боку публічної адміністрації, в першу чергу, при реалізації державними органами та посадовими особами дискреційних повноважень.

В контексті зазначеного, слід наголосити, що податковий орган при виконанні покладених на нього повноважень зобов`язаний діяти на підставі, у межах та у спосіб визначений чинним законодавством України. Не зважаючи на той факт, що Податковим кодексом України встановлене право контролюючого органу на здійснення перевірок (документальних, невиїзних, виїзних, планових та позапланових перевірок), суд наголошує, що у той же час, контролюючий орган позбавлений права на відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб`єктивних припущень, які не мають підтвердження доказами.

Оскільки до обов`язків платника податків законом віднесено ведення в установленому порядку обліку доходів і витрат, складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; виконання законних вимог контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів з питань оподаткування та митної справи і підписування актів (довідки) про проведення перевірки (пп. 16.1.2, 16.1.8 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України), то є очевидним, що він (платник податків) має легітимне очікування на реалізацію свого майнового права, в даному випадку, на гарантоване державою право щодо формування податкового кредиту та зважаючи на відсутність факту заниження податкових зобов`язань при відсутності будь-яких порушень з боку платника податків.

Таким чином, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішеннь від 30.01.2020 за №№ , , , , , , , , , , , вимоги про сплату боргу (недоїмки) за № Ф- від 04.05.2020р., рішення за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.05.2020р., підлягають задоволенню відповідно до положень ч.1 ст.245 КАС України в іншій частині оскаржених рішень Відповідача позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 12, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська,5, м.Одеса, 65044) про визнання протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо продовження проведення документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 щодо своєчасності достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року на підставі Наказу ГУ ДПС в Одеській області за №2162 від 29.11.2019 року, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, від 30.01.2020 року, рішення за № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 30.01.2020 року, податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020 року, Вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф- від 04.05.2020 року, рішення за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.05.2020 року - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ГУ ДПС в Одеській області щодо продовження проведення документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 щодо своєчасності достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. на підставі наказу ГУ ДПС в Одеській області за № 2162 від 29.11.2019р.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., податкове повідомлення-рішення за № від 30.01.2020р., Вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф- від 04.05.2020р., Рішення за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.05.2020р.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (вул..Семінарська,5, м.Одеса, 65044, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 23 100,00 грн.

В іншій частині позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293,295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.С. Єфіменко

.