Справа № 9901/46/20
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2020 року

Київ

справа №9901/46/20

адміністративне провадження №П/9901/46/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Гімона М.М., Усенко Є.А., Шишова О.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Вітковської К.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Корчевного А.В.,

представника відповідача - Цуцкірідзе І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення, визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада), в якому просила:

визнати протиправною та скасувати ухвалу ВРП від 23 січня 2020 року №167/0/15-20 «Про залишення без розгляду заяви про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Баришівського районного суду Київської області у відставку»;

визнати неправомірною бездіяльність ВРП при розгляді питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у відставку на підставі поданої нею заяви;

зобов`язати ВРП розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 листопада 2019 року про звільнення з посади судді Баришівського районного суду Київської області у відставку та ухвалити за результатами її розгляду мотивоване рішення.

В обґрунтування позову посилається на те, що 14 листопада 2019 року вона звернулася до ВРП із заявою про звільнення у відставку, однак заява розглянута не була, натомість 3 грудня 2019 року відповідач ухвалою зупинив розгляд поданої нею заяви. У подальшому, 23 січня 2020 року ВРП на підставі своєї ухвали залишила без розгляду заяву позивача, і, таким чином, відмовилась розглядати заяву по суті та приймати рішення про звільнення позивача у відставку. Позивач вважає, що така бездіяльність ВРП при розгляді питання про її звільнення з посади судді у відставку на підставі поданої нею заяви, як і постановлення ухвали від 23 січня 2020 року, неправомірними й такими, що грубо порушили її право як судді на відставку. Вважає, що Рада при вирішенні заяви позивача порушила встановлений законом особливий порядок звільнення судді, чим здійснила посягання на основні засади незалежності суддів, встановлені національним та міжнародним законодавством. Зокрема, відповідачем порушено приписи частини третьої статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою заява судді про звільнення у відставку розглядається Радою протягом місяця з дня надходження, й за наслідками її розгляду Рада ухвалює рішення. Застосовувати ж будь-які інші способи розгляду питання про звільнення судді або ухилятися від розгляду по суті в питанні про звільнення судді забороняється чинним законодавством. Окрім того, наголошує, що постановлення відповідачем ухвали за наслідками розгляду заяви позивача, а не рішення, законодавством не передбачено, більш того, така ухвала не містить мотивів її прийняття. Також, звертає увагу, що розгляд заяви відбувся за відсутності позивача, чим відповідач порушив частину п`яту статті 30 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» в частині обов`язкового повідомлення судді про дату й час розгляду питання щодо такого судді.

У відзиві на позовну заяву ВРП заперечує проти позову, просить у його задоволенні відмовити. Посилається на те, що у випадку розгляду дисциплінарної скарги на дії судді та одночасного подання таким суддею заяви про звільнення його у відставку пріоритетному застосуванню підлягає норма, яка передбачає зупинення розгляду питання про звільнення судді з посади з визначеної пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України підстави, до закінчення розгляду наявних дисциплінарних скарга на дії цього судді. Тим самим право судді на відставку обумовлюється бездоганною репутацією, неухильним дотриманням вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Таким чином, на переконання відповідача, зупиняючи розгляд заяви ОСОБА_1 про її звільнення у відставку, ВРП діяла в межах повноважень, визначених законом. Розгляд заяви ОСОБА_1 поза межами визначеного законом строку було пов`язане з конкретними обставинами, які унеможливлювали його своєчасність. Також стверджує, що за Регламентом ВРП питання, пов`язані із залишенням заяв без розгляду, вирішуються шляхом постановлення ухвал, що й було вчинено за наслідками розгляду заяви позивача. Вважає безпідставними посилання позивача на те, що її не було повідомлено про дату й час розгляду її заяви, оскільки на офіційному веб-сайті ВРП завчасно було оприлюднено повідомлення про розгляд питання про звільнення суддів, у тому числі й позивача, відповідно до приписів пункту 15.11 Регламенту Вищої ради правосуддя.

ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні 3 грудня 2020 року підтримали заявлені позовні вимоги, просили задовольнити позов у повному обсязі. Зазначили, що скориставшись своїм конституційним правом на подання заяви про звільнення у відставку позивач вправі була очікувати на її розгляд у визначений законом місячний строк. Натомість, зволікання з розглядом її заяви з боку ВРП призвело до порушення права позивача на звільнення в обраний нею спосіб. Окремо акцентували увагу на грубому порушенні Радою строку повідомлення судді про дату і час вирішення питання про звільнення позивача у відставку.

Представник відповідача у судовому засіданні, яке відбулось 3 грудня 2020 року, проти позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві на позов. Наголошував на тому, що вирішуючи питання про звільнення позивача у відставку ВРП діяла на підставі та в межах закону.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах докази, Суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , 1964 року народження, рішенням Київської обласної Ради народних депутатів від 22 грудня 1992 року обрана народним суддею Баришівського районного народного суду, Постановою Верховної Ради України від 20 березня 2003 року№643-IV обрана безстроково на посаду судді Баришівського районного суду Київської області.

Стаж роботи позивача на посаді судді - понад 20 років.

14 листопада 2019 року позивач звернулась до Вищої ради правосуддя із заявою про звільнення з посади судді Баришівського районного суду Київської області у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України. До заяви було додано документи, які підтверджують стаж роботи на посаді судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між членами ВРП від 14 листопада 2019 року вказану заяву разом з доданими до неї матеріалами за єдиним унікальним номером №5900/0/6-19 передано члену ВРП ОСОБА_3. для попереднього розгляду.

Під час попереднього розгляду заяви та доданих до неї документів встановлено, що рішенням Першої Дисциплінарної палати ВРП від 15 листопада 2019 року №3002/1дп/15-19 суддю Баришівського районного суду Київської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади. 22 листопада 2019 року ОСОБА_1 подала скаргу до ВРП на вказане вище рішення Дисциплінарної палати.

У зв`язку з викладеним, 22 листопада 2020 року членом ВРП ОСОБА_3 підготовлено висновок, яким, з огляду на приписи частини третьої статті 55 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», запропоновано зупинити розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення її з посади судді у відставку на час розгляду скарги, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.

За наслідками розгляду подання, ухвалою ВРП від 3 грудня 2019 року №3289/0/15-19 зупинено розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді у відставку у зв`язку з наявністю нерозглянутої скарги цієї судді на рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 15 листопада 2019 року №3002/1дп/15-19 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.

У подальшому, 22 грудня 2019 року Вищою радою правосуддя прийнято рішення №3628/0/15-19 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 15 листопада 2019 року №3002/1дп/15-19 про притягнення судді Баришівського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

26 грудня 2019 року до ВРП надійшло подання Першої Дисциплінарної палати ВРП про звільнення ОСОБА_1 з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України відповідно до рішення цієї ж дисциплінарної палати від 15 листопада 2019 року №3002/1дп/15-19.

За результатами розгляду вказаного подання 9 січня 2020 Вищою радою правосуддя ухвалено рішення №13/0/15-20 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Баришівського районного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Оскільки підстави для зупинення розгляду питання про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді у відставку відпали, розгляд вказаного питання було включено до проекту порядку денного №6 засідання ВРП 23 січня 2020 року.

Ухвалою ВРП від 23 січня 2020 року №167/0/15-20 залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Баришівського районного суду Київської області у відставку.

Вважаючи зазначену вище ухвалу ВРП від 23 січня 2020 року незаконною, а бездіяльність ВРП під час розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у відставку на підставі поданої нею заяви, - протиправною, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 11 частини п`ятої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) незалежність судді забезпечується, зокрема, правом судді на відставку.

Частиною шостою статті 126 Конституції України визначено підстави для звільнення судді, серед яких - подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4).

Пунктом 4 частини першої статті 131 Конституції України встановлено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, яка ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Порядок звільнення судді з посади за його заявою про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням врегульоване, зокрема, статтею 116 Закону №1402-VIII, згідно з частинами першою та третьою якої суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Статтею 55 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIII (далі - Закон №1798-VIII) регламентовано процедуру звільнення судді з посади за загальними обставинами.

За змістом вказаної статті (частини перша - третя) питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

У разі звернення судді із заявою про звільнення з посади за власним бажанням Вища рада правосуддя ухвалює рішення про звільнення судді з посади після попереднього з`ясування дійсного волевиявлення судді, чи не має місце сторонній вплив на нього або примус.

Вища рада правосуддя має право зупинити розгляд питання про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.

Згідно з пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України такими підставами є: порушення суддею вимог щодо несумісності; вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення обов`язку підтвердити законність джерела походження майна.

Судом установлено, що до Вищої ради правосуддя надійшли дисциплінарні скарги на дії судді Баришівського районного суду Київської області ОСОБА_1 під час здійснення правосуддя у справі №355/771/19, а саме: 6 червня 2019 року - адвоката Толкачова Д.І., подана в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Скайап», 15 липня 2019 року - народного депутата ОСОБА_2 .

Ухвалою Першої Дисциплінарної палати ВРП від 19 липня 2019 року відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Баришівського районного суду Київської області ОСОБА_1 , оскільки відомості, викладені у скаргах, можуть свідчити про наявність у діях судді Баришівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» пункту 1 та пунктом 4 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що призвело до порушення правил щодо юрисдикції; умисне або внаслідок грубої недбалості допущення порушення прав людини і основоположних свобод або інше грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків).

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про звільнення з посади судді у відставку позивач звернулась до ВРП 14 листопада 2019 року, тобто після надходження до ВРП указаних скарг на дії судді та початку їх розгляду в установленому законом порядку.

Тобто, підстави для вирішення питання про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, і, як наслідок, звільнення його з посади судді, виникли раніше, ніж позивачка виявила бажання звільнитись у відставку.

Таким чином, у відповідача були об`єктивні причини неможливості розгляду заяви позивача про звільнення у відставку у встановлений законом строк з огляду на події, що в цей час розгортались та які унеможливлювали розгляд заяви.

Судом установлено, що ухвалою ВРП від 3 грудня 2019 року №3289/0/15-19 розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді у відставку зупинено у зв`язку з наявністю нерозглянутої скарги цієї судді на рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 15 листопада 2019 року №3002/1дп/15-19 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади судді. Після того, як підстави для зупинення розгляду питання про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді у відставку відпали, це питання було включено до проекту порядку денного №6 засідання ВРП 23 січня 2020 року. Ухвалою ВРП від 23 січня 2020 року №167/0/15-20 залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Баришівського районного суду Київської області у відставку.

Не заперечуючи право позивача на звільнення у відставку як однієї із гарантій незалежності судді, колегія суддів зауважує, що таке право має реалізовуватись у системному взаємозв`язку із положеннями частини третьої статті 55 Закону №1798-VIII, яка визначає особливий порядок розгляду відповідної заяви та за якого ВРП уповноважена зупинити розгляд питання про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.

За такого чітко обумовленого законом алгоритму дій ВРП у випадку розгляду дисциплінарної скарги на дії судді та одночасного подання таким суддею заяви про звільнення його у відставку, пріоритетному застосуванню підлягає норма, яка передбачає зупинення розгляду питання про звільнення судді з посади з визначеної пунктом 4 частини шостої статті 126 Основного Закону України підстави до закінчення розгляду наявних дисциплінарних скарг на дії цього судді.

Отже, розгляд питання про звільнення судді ОСОБА_1 у відставку поза межами визначеного законом місячного строку для такого розгляду було пов`язане з конкретними обставинами, які цьому передували (надходженням скарг на дії судді), що унеможливлювало своєчасність розгляду такого питання.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що ВРП під час розгляду заяви позивача про звільнення у відставку не допустила протиправної бездіяльності з огляду на обумовлені вище причини та діяла в межах визначених законом повноважень.

Аналізуючи правомірність дій відповідача при постановленні ухвали від 23 січня 2020 року №167/0/15-20, якою залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Баришівського районного суду Київської області у відставку, Суд виходить з наступного.

Процедурні питання здійснення ВРП повноважень, визначених Конституцією України, законами України «Про Вищу раду правосуддя», «Про судоустрій і статус суддів», іншими законами України, порядок підготовки, розгляду та прийняття ВРП, її Дисциплінарними палатами та іншими органами рішень, а також інші питання діяльності ВРП регулює Регламент Вищої ради правосуддя, затверджений рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року №52/0/15-17 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, з урахування внесених змін; далі - Регламент ВРП).

Відповідно до пункту 15.7 Регламенту ВРП якщо на момент розгляду Радою питання про звільнення судді (за загальними обставинами) суддя звільнений з посади або його повноваження припинені, член Ради - доповідач своєю ухвалою залишає заяву (висновок, подання) без розгляду.

Як вбачається із висновку за результатами розгляду заяви та доданих матеріалів про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Баришівського районного суду Київської області у відставку від 14 січня 2020 року, підготовленого членом ВРП ОСОБА_3, 9 січня 2020 року Вищою радою правосуддя ухвалено рішення №13/0/15-20 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України. З огляду на вказану обставину, доповідачем було запропоновано залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про звільнення її з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до витягу з протоколу №6 засідання Вищої ради правосуддя від 23 січня 2020 року, «за» пропозицію залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Баришівського районного суду Київської області у відставку, оскільки її звільнено з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, проголосували 13 членів ВРП, проти - « 0».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановляючи ухвалу про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення її з посади судді у відставку ВРП діяла на підставі законодавства та в межах наданих їй повноважень, а також у спосіб, передбачений законом, у зв`язку з чим підстави для її скасування Суд не вбачає.

Аналізуючи доводи позивача про те, що за наслідками розгляду заяви позивача відповідачем було постановлено «ухвалу», а не рішення, що суперечить чинному законодавству, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 55 Закону №1798-VIII за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.

Згідно з частиною першою статті 34 Закону №1798-VIII рішення Вищої ради правосуддя ухвалюється більшістю членів Вищої ради правосуддя, які беруть участь у засіданні Вищої ради правосуддя, якщо інше не визначено цим Законом.

Відповідно до пункту 9.1 Регламенту ВРП результатом розгляду питань діяльності Ради та її органів, віднесених Законом до їх компетенції, а також вирішення питань організаційної діяльності Ради є рішення, які ухвалюють у таких формах: а) рішення; б) ухвала; в) протокольна ухвала. Розгляд питання (справи) закінчується ухваленням рішення. Питання, пов`язані з відкриттям справи, зупиненням провадження у справі, залишенням заяви без розгляду та її поверненням, поверненням дисциплінарної скарги, а також в інших випадках, визначених цим Регламентом, вирішуються шляхом постановлення ухвал.

Враховуючи, що ВРП не здійснювала розгляд заяви позивача про звільнення з посади судді у відставку, а дійшла висновку про необхідність залишення її без розгляду, колегія суддів не вбачає порушень з боку відповідача в частині обрання форми прийнятого рішення за наслідками розгляду вказаного питання.

Також не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи й доводи позивача про відсутність у спірному рішенні мотивів, за яких його прийнято. Так, у вказаному рішенні ВРП зафіксувала факт надходження від позивача відповідної заяви та, із посиланням на релевантні положення законодавства, навела причини (мотиви), за яких розгляд заяви був зупинений, а також мотиви щодо необхідності залишення поданої заяви без розгляду.

Стосовно аргументів позивача про порушення відповідачем строків повідомлення судді про дату та час розгляду поданої нею заяви про відставку, суд виходить з наступного.

У доводах своєї позовної заяви ОСОБА_1 , серед іншого, наполягає на тому, що відповідачем не було дотримано положень статті 30 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» в частині повідомлення позивачки про дату та час розгляду поданої нею заяви про відставку не пізніш, як за десять календарних днів до дня засідання.

Так, відповідно до частин п`ятої та шостої статті 30 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» особа, питання щодо якої має розглядатися Вищою радою правосуддя, повідомляється про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, крім випадків, якщо законом не вимагається участь такої особи у засіданні, а також якщо інше не визначено цим Законом. Особа вважається належним чином повідомленою, якщо повідомлення направлено на адресу її місця проживання чи перебування або на адресу суду чи прокуратури, де така особа обіймає посаду, а за неможливості такого направлення - розміщене на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя.

Отже, стаття 30 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» зобов`язує ВРП повідомити особу, питання щодо якої має розглядатися Радою, про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, однак крім тих випадків, коли законом не вимагається участь такої особи у засіданні.

В контексті викладеного, колегія суддів враховує, що Законом України «Про Вищу раду правосуддя» розмежовано порядок звільнення судді з посади за загальними обставинами (стаття 55 Закону) та за особливими обставинами (стаття 56 Закону).

Процедуру повідомлення судді про дату й час розгляду поданої нею заяви про відставку статтею 55 Закону «Про Вищу раду правосуддя» не регламентовано, однак більш детально це питання висвітлене у Главі 15 Регламенту ВРП.

Так, відповідно до пункту 15.1 Регламенту ВРП питання про звільнення судді з підстав: неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я (пункт 1 частини шостої статті 126 Конституції України); подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України) - розглядається Радою на засіданні у пленарному складі.

За приписами пункту 15.11 Регламенту ВРП суддя, щодо якого має розглядатися Радою питання про звільнення за загальними обставинами, повідомляється про такий розгляд на офіційному веб-сайті Ради не пізніше ніж за три календарних дні до дня засідання.

Натомість запрошення на засідання Вищої ради правосуддя судді, стосовно якого розглядається питання про звільнення за особливими обставинами, є обов`язковим. Суддя та/або його представник має право бути заслуханим на засіданні Вищої ради правосуддя та надати відповідні пояснення (пункт 17.4-1 Регламенту ВРП).

Норма закону, яка б вимагала особистої участі судді під час розгляду Радою питання про її звільнення з посади судді у відставку, тобто за загальними обставинами, - відсутня.

Більш того, згідно з пунктом 15.4 Регламенту ВРП участь судді у розгляді питання про звільнення судді з посади за загальними обставинами (у тому числі, у зв`язку з поданням заяви про звільнення у відставку) не є обов`язковою.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про засідання Вищої ради правосуддя 23 січня 2020 року о 10:00 року з розгляду питання про звільнення суддів за загальними обставинами (зокрема, за заявою ОСОБА_1 ) опубліковано на офіційному вебсайті ВРП 15 січня 2020 року (Т.1. а.с. 77).

З наведеного Суд робить висновок, що позивачка була належним чином повідомлена про розгляд поданої нею заяви, а тому її доводи щодо порушення відповідачем порядку її повідомлення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Вимога позивача про зобов`язання ВРП розглянути її заяву від 14 листопада 2019 року про звільнення з посади судді Баришівського районного суду Київської області у відставку та ухвалити за результатами її розгляду мотивоване рішення, - є похідною від попередніх вимог, а відтак, задоволенню також не підлягає.

Окрім того, як встановлено судом, позивачка звільнена з посади судді Баришівського районного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, відповідно до рішення ВРП від 9 січня 2020 року №13/0/15-20.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив на позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

вирішив:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні адміністративного позову до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення, визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

М.М. Гімон

Є.А. Усенко

О.О. Шишов

Повний текст судового рішення складено 8 грудня 2020 року.