Справа № 300/2574/20
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р. справа № 300/2574/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем за наслідками розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком та доданих документів, відмовлено в призначенні пенсії за віком зважаючи на те, що обчислений згідно поданих документів загальний стаж роботи становить 18 років 6 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказав на те, що відповідачем до стажу роботи ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 28.08.1978 року по березень 1979 року та з березня 1982 року по квітень 1984 року у Вигодській філії ДОЗ (Деревообробному заводі) та з березня 1993 року по квітень 1995 року в будівельно-монтажному цеху на посаді муляра (камінщика) Акціонерного товариства "Славутич". Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком, при цьому, не врахувавши до страхового стажу періоди роботи з 28.08.1978 року по 01.11.1979 року та з 09.04.1984 року по 20.04.1988 року, чим грубо порушено право позивача на належний рівень соціального забезпечення у зв`язку із втратою працездатності та досягнення пенсійного віку. Позивач вказав на те, що факт його роботи з 28.08.1978 року по березень 1979 року та з березня 1982 року по квітень 1984 року у Вигодській філії ДОЗ (Деревообробному заводі) та з березня 1993 року по квітень 1995 року в будівельно-монтажному цеху на посаді муляра (камінщика) Акціонерного товариства "Славутич" можуть засвідчити свідки, які на той період часу працювали з ним та у яких міститься запис в трудовій книжці даних підприємств. Внаслідок чого, позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов`язати відповідача встановити факт трудового стажу в період з 28.08.1978 по березень 1979 та з березня 1982 по квітень 1984 у Вигодській філії ДОЗ (Деревообробному заводі) та з березня 1993 року по квітень 1995 року в будівельно-монтажному цеху на посаді муляра (камінчика) Акціонерного товариства "Славутич"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити йому пенсію за віком, з часу звернення із заявою про призначення пенсії.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України (а.с.52-53).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 21.10.2020 (а.с.57-60), згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Зазначив, що відповідно до статті 26 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком, після досягнення віку 60 років мають, зокрема, чоловіки за наявності страхового стажу в період з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років. Згідно представлених позивачем до сервісного центру Головного управління документів загальний стаж роботи становить 18 років 6 місяців, внаслідок чого, права на призначення пенсії у віці 60 років позивач не має. Представник вказав на те, що позивач не звертався до сервісного центру із заявою про встановлення стажу роботи з 28.08.1978 по березень 1979 та з березня 1982 по квітень 1984 у Вигодській філії ДОЗ (Деревообробному заводі) та з березня 1993 року по квітень 1995 року в будівельно-монтажному цеху на посаді муляра (камінчика) Акціонерного товариства "Славутич" показами свідків, внаслідок чого, позовна вимога про зобов`язання Головне управління встановити факт трудового стажу є передчасною.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

31.07.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.80).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.08.2020 № 1615 позивача повідомлено, що згідно з наданими до сервісного центру документами, страховий стаж ОСОБА_1 становить 18 років 6 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 28.08.1978 року по 01.11.1979 року та з 09.04.1984 року по 20.04.1988 року, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням Інструкції ведення трудових книжок. А саме, трудова книжка ОСОБА_1 являється дублікатом, а за дані періоди роботи відсутні уточнюючі довідки (а.с.47).

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, суд керується положеннями Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також враховує приписи Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (надалі, також Закон №1788-XII), Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.08.1993 №637, а також іншими законами та підзаконними нормативно-правовими актами.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII.

Згідно із пунктом "а" статті 3 вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Разом з цим, статтею 56 вказаного Закону, до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 26 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

З урахуванням викладеного, суд зазначає наступне.

Виходячи зі змісту та предмету адміністративного позову, позивач оскаржує бездіяльність відповідача, саме внаслідок відмови у призначені йому пенсії за віком, оскільки у позивача відсутній відповідний страховий стаж.

При цьому, суд вказує на те, що відповідно до вимог статті 26 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01 січня 2020 року необхідними умовами для призначення пенсії за віком позивачу, із урахуванням дати його народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто у віці 60 років, є наявність страхового стажу - не менше 27 років.

Згідно із абзацом 32 частини 1 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993 (надалі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно положень пункту 17 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Таким чином, встановлення стажу роботи, який дає право на пенсію на підставі показань не менше двох свідків можливо лише за наявності обставин відсутності документів про наявний стаж роботи, у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями та при ліквідації товариства або відсутності архівних даних з інших причин.

Зокрема, спірною з позиції позивача, є відмова відповідача зарахувати стаж за період з 28.08.1978 року по березень 1979 та з березня 1982 по квітень 1984 у Вигодській філії ДОЗ (Деревообробному заводі) та з березня 1993 року по квітень 1995 року в будівельно-монтажному цеху на посаді муляра (камінчика) Акціонерного товариства "Славутич".

Водночас, як встановлено зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії від 07.08.2020 року за № 1615, відповідачем до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 28.08.1978 року по 01.11.1979 року та з 09.04.1984 року по 20.04.1988 року, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням Інструкції ведення трудових книжок. А саме, трудова книжка ОСОБА_1 являється дублікатом, а за дані періоди роботи відсутні уточнюючі довідки.

Стосовно підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 28.08.1978 року по березень 1979 року, суд відзначає наступне.

Розділом 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 за № 58 (надалі - Інструкція № 58) визначено порядок оформлення дублікатів трудових книжок працівникам.

Так, приписами пункту 5.1. Інструкції № 58 передбачено, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Згідно з пунктом 5.2 Інструкції № 58, дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Пунктом 5.3 Інструкції № 58 визначено, що якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Згідно з підпунктом 5.5 Інструкції № 58 якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї).

При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис "Замість видано дублікат", а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.

Системним аналізом вищевикладених положень Інструкції № 58 встановлено, що перевірку наявності первинних документів для внесення записів про роботу у період до дати оформлення дубліката трудової книжки та належність оформлення таких документів здійснює підприємство за останнім місцем роботи працівника, яке оформлює дублікат трудової книжки. Наявність чи відсутність належно оформлених документів впливає на повноту записів про стаж роботи по окремих періодах роботи. Інструкція не містить будь-яких положень щодо здійснення такої перевірки іншими особами, відмінними від підприємства, яке оформлює дублікат трудової книжки.

Суд зазначає, що дублікат трудової книжки ОСОБА_1 оформлений у відповідності до вимог законодавства, а саме дублікат містить інформацію стосовно дати прийняття та звільнення на роботу, зокрема, період з 28.08.1978 року по 01.11.1979 року, найменування підприємства, де працював позивач, а також відділ і посада, на яку було прийнято позивача, крім того зазначено на підставі яких наказів позивач приймався на роботу та звільнявся.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 28.08.1978 року по березень 1979 року, внаслідок чого, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи з 28.08.1978 року по березень 1979 року у Вигодському ліскомбінаті.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів з березня 1982 по квітень 1984 у Вигодській філії ДОЗ (Деревообробному заводі) та з березня 1993 року по квітень 1995 року в будівельно-монтажному цеху на посаді муляра (камінщика) Акціонерного товариства "Славутич", суд зазначає наступне.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 року витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області належним чином засвідчені копії всіх матеріалів справи за зверненням ОСОБА_1 та письмові пояснення щодо зарахування до його страхового стажу 18 років та 6 місяців (а.с.65-66).

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивачем до заяви про призначення пенсії долучено військовий квиток, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 року по день звернення, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, заяву про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк), дублікат трудової книжки (а.с.81).

Водночас, за змістом дублікату трудової книжки, періоди роботи: з березня 1982 року по квітень 1984 року у Вигодській філії ДОЗ (Деревообробному заводі) та з березня 1993 року по квітень 1995 року в будівельно-монтажному цеху Акціонерного товариства "Славутич" у ній не відображено.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії від 31.07.2020 року не додав будь-яких додаткових документів на підтвердження стажу роботи за період з березня 1982 по квітень 1984 у Вигодській філії ДОЗ (Деревообробному заводі) та з березня 1993 року по квітень 1995 року в будівельно-монтажному цеху на посаді муляра (камінщика) Акціонерного товариства "Славутич", окрім того, не звертався до Пенсійного фонду із заявою про встановлення стажу роботи за вищевказані періоди показаннями свідків.

Суд зазначає, що пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" надано роз`яснення, що при вирішенні питання про підвідомчість таких справ суди мають враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Так, чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення.

Зокрема, пунктом 18 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З урахуванням викладеного, не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо трудового стажу для призначення пенсій, оскільки законодавством встановлено певний позасудовий порядок вирішення такого питання, яким, зокрема, позивач не скористався.

При цьому, суд зауважує, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до Пенсійного фонду із заявою про встановлення стажу роботи за період з березня 1982 по квітень 1984 у Вигодській філії ДОЗ (Деревообробному заводі) та з березня 1993 року по квітень 1995 року в будівельно-монтажному цеху на посаді муляра (камінчика) Акціонерного товариства "Славутич" показами свідків.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів у повному об`ємі правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, слід стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь позивача сплачений, згідно квитанції від 29.09.2020, судовий збір в розмірі 420,40 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задоволити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України (, адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76000) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до загального трудового стажу період роботи з 28.08.1978 року по березень 1979 року у Вигодському ліскомбінаті.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до задоволених вимог стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76000).

Суддя Панікар І.В.