Справа № 538/1296/20
Суддя: Бондарь В. А.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №538/1296/20
Провадження по справі №2-а/538/26/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання Криворучко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиці Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області рядового поліції Альошкіної Ганни Володимирівни, Управління патрульної поліції в Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП18 № 704268 від 13 липня 2020 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за ст. 132-1 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП у відношення нього закрити та стягнути на його користь судові витрати в розмірі 420,40 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 13.07.2020 року поліцейським взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області рядового поліції Альошкіною Ганною Володимирівною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП18 № 704268. Вказаною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., за те що він 13.07.2020 року керував транспортним засобом з Renault державний номерний знак НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 з вантажем загальною масою 37760 кг з перевантаженням на одиночну вісь 11550 кг з допустимою 11000 кг без погодження з органом поліції України, чим порушив п. 22.5 ПДР України. Вважає, що зазначена постанова є незаконною та необгрунтованою з наступних підстав.

Він дійсно 13.07.2020 року перевозив вантаж - горох насипом за маршрутом: пункт навантаження - Донецька область, Волноваський район, с. Новоселівка, вул. Центральна, 7а, пункт розвантаження - ТОВ "СРЗ", м. Маріуполь, пр. Адм. Луніна, 2, на транспортному засобі Renault державний номерний знак НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , що підтверджується товарно-транспортною накладною № 001155 від 12.07.2020 року. Загальна маса брутто складала 37760 кг.

Під час руху його було зупинено працівниками Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) та з метою перевірки вагових параметрів працівниками Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) було проведено зважування на пересувному ваговому комплексі. За результатами зважування йому повідомлено, що на одиночну вісь навантаження 11550 кг, що більше ніж допустимі 11т. При цьому квитанцію (чек) з вагового комплексу про результати зважування не надано.

Позивач звернув увагу на те, що сипучий вантаж - горох насипом, значно перемістився по кузову внаслідок гальмування транспортного засобу, а також у зв`язку з тим, що перед зупинкою була нерівна дорога (спуск). Крім того транспортний засіб на пересувних вагах знаходився в нерівному положенні, на що також звернув увагу.

Не погодившись з названими показниками зважування, при цьому пояснивши причини запропонував вирівняти даний ваговий комплекс і пройти повторне зважування, на що відповідачем було відмовлено та повідомлено про те, що виписує йому як водію штраф, оскільки чек показав перевантаження.

На підставі вищевикладеного просить позов задоволити, постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності скасувати, а справу закрити.

В судове засідання ОСОБА_1 , не з`явився, але надіслав до суду заяву в якій позов підтримує і просить справу розглядати без його участі.

Відповідач поліцейський взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області рядовий поліції Альошкіна Ганна Володимирівна у судове засідання не прибула, хоча була повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином. До судового засідання надіслала відзив в якому просила розгляд справи у її відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с.17-23). Зазначила, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими і не має жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Донецькій області Рябко Ірина Валеріївна в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином. До судового засідання надіслала відзив в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с.38-45).

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи, відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, тому відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша статті 132-1). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п. п. 4, 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до матеріалів справи, постановою серія ДП18 № 704268 від 13.07.2020 року поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області рядового поліції Альошкіної Ганни Володимирівни притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

У постанові зазначено, що 13 липня 2020 року о 00 год. 20 хв., ОСОБА_1 в Донецькій області, м. Маріуполь, Центральний район, Запорізьке шосе, 4 керував транспортним засобом, маса якого на одиночну вісь перевищила допустимі 11т, а саме 11550, чим порушив п. 22.5 ПДР України за що передбачена відповідальність за ст. 132-1 КУпАП, (а.с. 5).

Згідно товарно-транспортної накладної №001155 від 12.07.2020 року водій ОСОБА_1 на автомобілі Renault державний номерний знак НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , здійснював перевезення вантажу - жовтий горох українського походження, врожай 2020, тобто сипучий вантаж, вага якого становить 21200 кг. Загальна маса вантажу разом із транспортним засобом, брутто становить 37760 кг, (а.с. 7).

Позивачем до позову не додано талон зважування оскільки відповідачем на місці зважування при складанні протоколу не видано, його й не додано відповідачами до відзивів. Натомість відповідачами додано копію довідки, номер не читається, згідно якої навантаження на вісь 2 автомобіля Renault державний номерний знак НОМЕР_3 , (а.с.23).

В ході судового засідання встановлено, що позивач не погоджувався з результатами зважування пояснюючи це тим, що вантаж, який він перевозить є сипучим і до того ж транспортний засіб на пересувних вагах знаходився в нерівному положенні, запропонував вирівняти транспортний засіб та пройти повторне зважування на тому ж ваговому комплексі, в тому ж місці, однак, йому в цьому відмовили, а лише повідомили про те, що виписують йому як водію штраф, оскільки чек показав перевантаження.

Суд ставить під сумнів правильність результату зважування по довідці, оскільки вважає, що працівником поліції не взято до уваги зауваження позивача про тип вантажу та стан транспортного засобу на пересувних вагах.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження.

Згідно п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001р., транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху: за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18т, строєні 24т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Положеннями ч. 1 ст. 132-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

При цьому, відповідно до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, ч. 3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» та п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994р., встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків. Порядок видачі дозволу або розмір плати за його отримання встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Визначення належності транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних здійснюють згідно п. 20 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 27.06.2007р. № 879 (надалі - Порядок № 879), посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів лише за результатами габаритно-вагового контролю.

Так, згідно підпунктів 2-4, 6 п. 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки; вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів згідно п.п. 3, 6 Порядку № 879 на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

У п. 18 Порядку № 879 визначено, що за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачем позивачу після зважування видалася сама постанова, а чек та довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт про перевищення транспортним засобом вагових параметрів не надавалася, а також чек не був долучений до відзиву.

Постанова по справі згідно ч.ч. 2-3 ст. 283 КУпАП повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У ч.ч. 1-2 ст. 2 КАС України вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з оскаржуваної постанови від 13.07.2020р. у ній відсутнє посилання на докази, що стали підставою для прийняття рішення про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а саме докази проведення габаритно-вагового контролю відповідно до Порядку та його фіксації у відповідній довідці; не вказано який саме вантаж перевозився; в тексті постанови відсутнє будь-яке посилання на докази, що свідчать про перевищення допустимих габаритів вантажу та, як наслідок, необхідність пред`явлення водієм дозволу на проїзд чи квитанції про внесення плати за проїзд.

Таким чином, відповідачем не доведено та не підтверджено належними доказами факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, та як наслідок, не доведено факту порушення позивачем правил дорожнього руху.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановленим законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень, обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р.«Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та зазначено про необхідність з`ясовування всіх обставин, перелічених у ст. 247,280 КУпАП.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення серія ДП18 №704268 від 13.07.2020 року та не подано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, а тому з цих підстав позовні вимоги необхідно задоволити та постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 № 704268 від 13.07.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП - скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушенням - закрити.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з вище вказаним позовом, сплачено судовий збір у розмірі 420,40 гривень.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, суд приходить до висновку, що понесені ним судові витрати слід компенсувати і стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 420,40 грн. за подання позовної заяви до суду.

Керуючись ст. ст. ст. 7, 9, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 139, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області рядового поліції Альошкіної Ганни Володимирівни, Управління патрульної поліції в Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП18 № 704268 від 13 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 (чотириста двадцять гривень сорок копійок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через Лохвицький районний суд Полтавської області до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лохвицького районного суду

Полтавської області В.А. Бондарь