Справа № 140/7305/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/7305/20 пров. № А/857/13465/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Костюкевич С.Ф.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в м.Луцьку 21 вересня 2020 року у справі №140/7305/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

25.05.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо виплати йому перерахованої пенсії з 01.01.2018 у заниженому розмірі: з 01.01.2018 по 31.12.2018 щомісячно 50% перерахованої пенсії, з 01.01.2019 до 01.01.2020 щомісячно 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести з 01.01.2018 перерахунок та виплату йому пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів з виплати сум пенсії у заниженому розмірі, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», станом на дату виплати заборгованості у відповідному місяці.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 у заниженому розмірі у період з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019 року включно; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019 року включно в розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із визнанням нечинним пункту 2 Постанови № 103 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано. Суд першої інстанції вказав, що у період з 01.01.2018 по 04.03.2019 відповідач не мав правових підстав для не врахування та не застосування до спірних правовідносин положення норм статті 63 Закону №2262-ХІІ та Постанови №103. Суд першої інстанції зазначив, що визнання нечинними в подальшому пунктів 1, 2 Постанови №103 рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 12.12.2018 по справі №826/3858/18, яке набрало законної сили 05.03.2019, не може мати наслідком визнання протиправними дій відповідача щодо перерахунку пенсії, які вчинені відповідачем до визнання нечинною Постанови № 103. Суд першої інстанції вказав, що Постанова № 804 набрала чинності 04.09.2019 та підлягала обов`язковому застосуванню відповідачем, виплата позивачу пенсії в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії є безпідставною лише в період з 05.03.2019 по 03.09.2019 включно. Суд першої інстанції дійшов висновку, що за відсутності підстав вважати, що право на отримання компенсації при виплаті пенсії за період з 05.03.2019 по 03.09.2019 буде порушено відповідачем, задоволення позову в частині здійснення нарахування та виплати компенсації буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що Постановою Кабінету Міністрів України №103 врегульовано строки виплати пенсії, а не порядок проведення перерахунку раніше призначених пенсій. Скаржник вказує, що Кабінет Міністрів України не має повноважень встановлювати порядок (розмір, строки) виплати вже перерахованої пенсії. Скаржник зазначає, що компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав нарахування такого, основною умовою для виплати компенсації є порушення строків виплати нарахованих доходів. Розгляд справи просив проводити без його участі.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), дійшов висновку про можливість розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та з 01.10.1998 отримує пенсію відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно із протоколом перерахунку пенсії від 22.03.2018 у пенсійній справі №ХА14473 ОСОБА_1 на підставі Постанови №103 проведено з 01.01.2018 перерахунок пенсії, при цьому, пенсія виплачується: з 01.01.2018 по 31.12.2018 щомісячно 50% від підвищення, з 01.01.2019 по 31.12.2019 щомісячно 75% від підвищення, з 01.01.2020 100% щомісячно 100% підвищення.

25.02.2020 ОСОБА_1 звернувся у Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою, просив повідомити, чи було застосовано для виплати йому перерахованої з 01.01.2018 пенсії положення пункту 2 Постанови №103, якщо так, то на якій підставі.

Листом від 11.03.2020 Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повідомило ОСОБА_1 про те, що виплата перерахованих пенсій в 2018 році проводилась відповідно до пункту 2 Постанови № 103 в розмірі 50 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, у 2019 році - у розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії на підставі пункту 2 Постанови № 103 та Постанови № 804; згідно з Постановою № 1088 з 01.01.2020 виплата пенсії здійснюється у підвищеному розмірі з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018. Одночасно повідомлено, що чинним законодавством не передбачено проводити виплату пенсій з виключенням поетапності.

В подальшому, 23.03.2020 ОСОБА_1 звернувся у Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату йому пенсії (із урахуванням раніше виплачених сум) з 05.03.2019 в розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Листом від 06.04.2020 Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повідомило ОСОБА_1 , що відповідь на поставлене питання щодо перерахунку та виплати пенсії з урахуванням 100 відсотків від суми її підвищення уже надана листом від 11.03.2020.

Вважаючи таке зменшення та розстрочення виплати сум підвищення перерахованої пенсії протиправним, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).

Відповідно до положень статті 63 Закону №2262-XII перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №103, якою відповідно до частини 4 статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374).

Виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах: з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, відповідач на виконання вимог Постанови №103 здійснив перерахунок пенсії позивачу з 01 січня 2018 року відповідно до довідки від 15.03.2018 згідно з якою посадовий оклад становить 4 930 грн., оклад за військовим званням - 1340 грн., надбавка за вислугу років (50%) - 3 135 грн. Основний розмір пенсії - 6583,50 грн., згідно з Постановою КМУ №103 підвищення склало 3311,90 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Верховний Суд, розглядаючи касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року та на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, у постанові від 12 листопада 2019 року у справі №826/3858/18 вказав, що оскаржувані пункти Постанови №103 прийняті всупереч вимогам, зокрема, статті 13 та статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Верховний Суд у цій справі зазначив, що безпосередній словесний, логіко-граматичний та юридичний аналіз конструкцій та змісту вказаних правових норм дає підстави вважати, що перерахунок раніше призначених пенсій визначений статтею 63 Закону №2262-XII Кабінету Міністрів України лише надано право на встановлення умов, порядку та розміру для перерахунку пенсій, передбачених вказаною статтею. Під «порядком» розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методу здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців. Зміна умов чи норм пенсійного забезпечення (зокрема, визначення видів грошового забезпечення для перерахунку пенсій) підзаконними нормативно-правовими актами є порушенням закону.

Щодо скасування пункту 2 Постанови № 103, то суд касаційної інстанції вказав на відсутність у відповідача права здійснювати розстрочку виплати перерахованої пенсії з наступних підстав. Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що даним пунктом передбачено обмеження виплати перерахованих сум підвищених пенсій у період з 01 січня 2018 року по 01 січня 2020 року, що є власністю осіб, яким така пенсія нарахована.

Отже, із набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18 позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, тобто з врахуванням положень статтей 255 та 325 КАС України починаючи з 05.03.2019.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у рішенні від 06.08.2019 у справі №160/3586/19, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020, а також у постанові Верхового Суду від 09 квітня 2020 року у справі №640/19928/18.

При цьому, відповідно до приписів статті 265 КАС України з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип, закріплений у статті 58 Конституції України, треба розуміти так, що дія акту починається з моменту набрання ним чинності і припиняється з втратою актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом, моментом припинення календарної дії приписів закону в цих випадках є момент набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Отже, відповідний акт визнається нечинним на майбутнє і чинним до цього - протягом певного проміжку часу (останнім днем його календарної чинності є той, що передує одному з зазначених моментів). Визнання нечинним акту може призводити до відновлення дії іншого акту, початковим календарним днем якої є відповідний з вказаних моментів. Визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи скаржника про те, що відновлення права на отримання пенсії в розмірі 100 % підвищення пенсії має відбуватися з моменту його порушення, тобто з 01.01.2018, оскільки у період з 01.01.2018 по 05.03.2019 положення Порядку №103, якими визначалась поетапність виплати перерахованої пенсії були чинними.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17 вересня 2020 року у справі № 420/5496/18, від 09 квітня 2020 року у справі №640/19928/18.

В подальшому, 14 серпня 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» (далі - Постанова №804), якою визначено на 2019 рік умови виплати пенсій, призначених до 1 березня 2018 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім пенсій, призначених згідно із цим Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 1 січня 2018 року.

Вказаною Постановою встановлено, що виплата пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 1 січня 2018 р. з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», здійснюється у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року.

Постанова №804 набрала чинності 04 вересня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 січня 2020 року у справі №640/19133/19, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року, визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року №804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» неправомірними, визнано Постанову Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року №804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» протиправною та нечинною повністю, зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з 01.01.2019 до 04.03.2019 та з 04.09.2019 до 31.12.2019, тобто, у період дії порядків виплати пенсій, затверджених Постановою №103 та Постановою №804, останні підлягали застосуванню відповідачем, тоді як з 05.03.2019 до 03.09.2019 включно, тобто до дати набрання чинності Постановою №804, відповідач мав виплачувати позивачу пенсію розраховану відповідно до Закону №2262-ХІІ та Постанови №704 в розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Відповідно до частини 2 статті 55 Закону №2262-ХІІ встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Щодо аргументів скаржника про наявність правових підстав для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів з виплати сум пенсії у заниженому розмірі, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що як зазначено Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі №134/89/16-а, від 10 лютого 2020 року у справі № 134/87/16-а, від 05 березня 2020 року у справі №140/1547/19 з системного аналізу норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (п. 29 рішення у справі «Кантоні проти Франції» (Cantonі v.France №17862/91), у п. 64 рішення у справі «Вєренцов проти України» №20372/11).

Норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не потребують двозначного трактування, є конкретними та передбачуваними у своєму застосуванні.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу коштів за період з 05.03.2019 по 03.09.2019 в розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів з виплати сум пенсії у заниженому розмірі, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», станом на дату виплати заборгованості у відповідному місяці.

За встановлених обставин, з огляду на вказане, враховуючи, що судовому захисту підлягає порушене, а не ілюзорне право, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації спрямовані на майбутнє та є передчасними, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні.

Згідно з положеннями статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у оскаржуваній частині рішенні викладено мотиви правомірності проведеної відповідачем поетапної виплати підвищення до пенсії, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі №140/7305/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
С. М. Шевчук