Справа № 320/4336/19
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

09 грудня 2020 року справа №320/4336/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
до1. Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі по тексту - відповідач 1, КОДА) 2. Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач 2)
про1) визнання протиправною відмови у підтвердженні статусу особи, евакуйованої із зони відчуження у 1986 році; 2) визнання позивача особою, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 році
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність відмови у підтвердженні статусу особи, евакуйованої із зони відчуження у 1986 році, у зв`язку з тим, що факт його перебування в с. Машеве, Чорнобильського району Київської області в період з 26 по 27 квітня 1986 року встановлено рішенням Ватутинського районного суду міста Києва від 17 квітня 1994 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року адміністративну справу №320/4336/19 передано на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №320/4336/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідач 1 відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву зазначив про відповідність оскаржуваного рішення вимогам законодавства, оскільки на момент встановлення позивачу статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, видача відповідних посвідчень передбачалась на підставі довідки, виданої Київським та Житомирським облвиконкомом, однак матеріали особової справи позивача її не містять.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

22 березня 1994 року, ОСОБА_1 видано посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження Серія НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з протоколу №196 засідання комісії від 24 травня 2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні статусу особи, евакуйованої із зони відчуження у 1986 році.

Вказане рішення прийняте у зв`язку з тим, що станом на 26 квітня 1986 року відсутнє постійне проживання, реєстрація (прописка) в с. Машеве (вимоги додатку 3 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551).

Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Як встановлено судом вище, оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 (далі по тексту - Порядок).

Цей Порядок визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) та особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 2) серії Б сірого кольору.

Посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії) у разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення цієї комісії підлягає вилученню уповноваженими органами.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів (пункт 11 Порядку).

Пунктом 13 Порядку зокрема передбачено, що спірні питання щодо визначення статусу осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються утвореними Київською та Житомирською облдержадміністраціями комісіями з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, на підставі підтвердних документів про участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, евакуацію із зони відчуження в 1986 році, документів, що підтверджують факт проживання в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження.

Особові справи громадян надсилаються на розгляд комісій, зазначених в абзацах першому і другому цього пункту, за рішенням регіональних комісій.

Рішення комісій, зазначених у пункті 13 цього Порядку, є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії. У разі встановлення такими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення таких комісій підлягає вилученню уповноваженими органами.

З наведеного вбачається, що Комісія при Київській обласній державній адміністрації по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, та щодо встановлення факту участі громадян у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї наділена повноваженнями розглядати спірні питання щодо обґрунтованості видачі посвідчень відповідної категорії.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, з числа евакуйованих із зони відчуження у 1986 році позивачу встановлено на підставі рішення Ватутінського районного суду від 17 січня 1994 року про встановлення факту його перебування в селі Машеве з 26 по 27 квітня 1986 року.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення відповідачем вказано відсутність постійного проживання реєстрації (прописки) ОСОБА_1 в селі Машеве станом на 26 квітня 1986 року.

Статтею 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (тут і далі - в редакції, чинній на момент встановлення позивачу статусу громадянина евакуйованого із зони відчуження) зокрема передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: 1) інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1; 2) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: 3) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Крім встановлених цією статтею категорій осіб, право на пільги, передбачені цим Законом, мають особи, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, за умови, що їх було направлено в цю зону за розпорядженнями міністерств, відомств, виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів.

Громадяни, які брали участь у роботах з особливо шкідливими умовами праці, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями у 1986-1990 роках за межами зони відчуження, можуть бути віднесені до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Порядок визначення категорій цих осіб, перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Громадяни, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, належать до категорії 1, або 2, або 3. Порядок визначення цих категорій встановлюється Кабінетом Міністрів України. Громадяни, які захворіли на променеву хворобу або захворювання яких пов`язане з переопроміненням внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, які сталися не з вини потерпілих, якщо такий зв`язок встановлено медичними закладами, належать до категорій, зазначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Станом на момент встановлення позивачу статусу громадянина евакуйованого із зони відчуження та видачі відповідного посвідчення діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501 (далі по тексту - Порядок №501).

Підпунктом «г» пункту 10 Порядку №501, зокрема передбачалось, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів:

- рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, в тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони;

- потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження і особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення Уряду про відселення, - на підставі довідки, виданої Київським чи Житомирським облвиконкомом (додаток №3 або 4).

У свою чергу, зі змісту додатку №3 до Порядку №501 вбачається, що довідка підтверджує фактичне проживання та прописку особи у зоні відчуження станом на 26 квітня 1986 року.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для встановлення статусу та видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження є довідка про евакуацію, яка підтверджує факт проживання в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження.

Суд звертає увагу на те, що позивач не спростовує висновків відповідача щодо відсутності факту постійного проживання та реєстрації (прописки) в селі Машеве станом на 26 квітня 1986 року, та не надає доказів на підтвердження протилежного.

Посилання позивача на рішення Ватутінського районного суду від 17 січня 1994 року про встановлення факту його перебування в селі Машеве з 26 по 27 квітня 1986 року не приймаються судом до уваги, оскільки нормами законодавства, чинними на момент встановлення ОСОБА_1 статусу громадянина евакуйованого із зони відчуження та видачі відповідного посвідчення передбачалось, що видача посвідчень здійснюється на підставі рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, в тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони.

У свою чергу, видача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи на підставі рішення суду про встановлення факту перебування в зоні відчуження Порядком №501 не передбачалось.

Враховуючи наявність у відповідача 1 повноваження перевіряти обґрунтованість видачі посвідчення та відсутність в матеріалах справи документів, що підтверджують факт проживання позивача в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, у тому числі довідки, передбаченої додатком №3 до Порядку №501, суд приходить до висновку, що позовні вимоги нормативно та документально не підтверджуються, а оскаржуване рішення скасуванню не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (01196, м. Київ, площа Лесі Українки, 1; ідентифікаційний код 03193459);

Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, 176-Г; ідентифікаційний код 37447984).

Суддя В.А. Кузьменко