Справа № 137/1138/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 137/1138/20

Головуючий у 1-й інстанції: Гопкін П.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

09 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача - Дегтярьова О.М.

представника відповідача - Савчук Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради та Головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу паркування департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради - Фалинського Богдана Владиславовича на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради та Головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу паркування департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради - Фалинського Богдана Владиславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Літинського районного суду Вінницької області з позовом до Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради та Головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу паркування департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради - Фалинського Богдана Владиславовича, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ІВ №00007176 від 31.08.2020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що вказана постанова є протиправною, оскільки на разі відсутні докази, що саме він 25.08.2020 року об 13 год.51 хв. здійснював керування автомобілем Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Грушевського, 16 у м. Вінниці, та здійснив зупинку вказаного транспортного засобу в місцях виїзду з прилеглих територій, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Також, позивач відзначив, що попри сертифікацію приладу, котрим здійснювалась фото/відео зйомка, прилад котрим здійснювались заміри - не є сертифікованим.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову серії ВІ № 00007176 від 31.08.2020, винесену головним спеціалістом з паркування відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Фалинським Богданом Владиславовичем.

Не погоджуючись з рішенням про задоволення позову, відповідачі оскаржили його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянти відзначили, що при винесенні рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, наданих відповідачами, та тому факту, що оскаржувана в межах даної справи постанова серії ІВ №00007176 від 31.08.2020 року, відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та містить всі необхідні складові в підтвердження факту вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

Серед іншого, звернуто увагу на помилковість застосування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.06.2020 року у справі №686/14075/16-а, оскільки починаючи з 27.09.2018 року порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) зазнав значних змін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів відповідачів заперечив та відзначив, що апелянтами не спростовано твердження та аргументи, які відображені в рішенні суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив з огляду на її необгрунтованість та просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Колегія суддів зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, за порушення зупинки та стоянки транспортних засобів, а саме, здійснення зупинки в місцях виїзду з прилеглих територій.

Відповідно до пп. "з" ч.2 ст.265-4 КУпАП розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Пункт 15.9 "и" ПДР України передбачає, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них (п.1.10 ПДР України).

Недотримання вказаних вимог тягне за собою адміністративну відповідальність відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами примітки до статті 122 КУпАП, суб`єктом правопорушення в цій статті у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.

Частиною 1 статті 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Статтею 219 КУпАП визначено, що виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, серед іншого, частинами першою і третьою статті 122 КУпАП (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

За рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23 січня 2020 року №155 посадові особи відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради наділені повноваженнями на здійснення функцій інспекторів з паркування, які й уповноважені здійснювати розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і шостою статті 122 КУпАП (у частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), частинами першою, другою і восьмою статті 152-1 КУпАП накладати стягнення та проводити тимчасове затримання транспортних засобів.

Згідно з посадовою інструкцією головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку міської ради з поміж інших завдань та обов`язків є: здійснення фотозйомки (відеозапису) обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів; залишення порушнику (на транспортному засобі) повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису); складання постанови про адміністративні правопорушення за ч.ч. 1, 3 і 6 ст. 122 КУпАП, ч.ч. 1, 2 та 8 ст. 152-1 КУпАП в межах компетенції та порядку передбаченого діючим законодавством по відношенню до осіб, які порушують правила паркування, зупинки та стоянки транспортних засобів на території Вінницької міської об`єднаної територіальної громади та ін.

Відповідно до ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу (примітка до ст. 14-2 КУпАП).

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектором з паркування Фалинським Б.В. було зафіксовано факт здійснення позивачем зупинки транспортного засобу на відстані менше ніж 10 метрів до виїзду з прилеглої території, що є порушенням правил зупинки транспортних засобів (п. 15.9 "и" ПДР).

До суду, відповідачем, з метою обґрунтування прийнятого рішення, долучено до матеріалів справи фотознімки з місця розташування транспортного засобу позивача з різних ракурсів.

Фотоматеріали із відображенням транспортного засобу марки Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 (GPS координати: 49.234847,28.471383; дата 25.08.2020, час 13:51) та даними про відстань місця зупинки транспортного засобу від виїзду з прилеглої території, містять інформацію про те, що транспортний засіб позивача був зупинений за 2568 мм (2 м 56см) від виїзду з прилеглої території, що підтверджено заміром даної відстані, тобто ближче ніж 10 метрів до виїзду з прилеглої території.

Зупинка менше 10 м від виїзду з прилеглої території, а саме 2,5 м, зафіксована приладом який пройшов стандартизацію. Фіксація правопорушення проводилася за допомогою далекоміра лазерного "BOSH" та приладу фіксації Logic Instrument K80 V2, що автоматично визначає координати місця фіксації. Копія сертифіката експертизи, атестата відповідності, додаток до сертифіката відповідачем додано до матеріалів справи.

Фіксація правопорушення здійснена відповідачем у відповідності до вимог до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, є належним доказом, що доводить факт вчинення правопорушення.

Фотознімки транспортного засобу надають можливість встановити, що транспортний засіб позивача перебував безпосередньо на проїзній частині дороги ближче 10 м від виїзду з прилеглої території будинку по вул. Грушевського, 16 м. Вінниця.

Як зазначив апелянт, докази вчинення позивачем правопорушення з відміткою місця знаходження його автомобіля також розміщені на офіційному сайті Вінницької міської ради за адресою: https://inspector.vmr.gov.ua/SitePages/fines.aspx, і їх можна переглянути, вказавши серію, номер постанови та транспортного засобу. З них також вбачається, що зупинка автомобіля позивача здійснена при виїзді із прилеглої території.

Приписами ч. 2 ст. 242 КАС України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В даному випадку, всупереч наведеним приписам КАС України, які повинні беззаперечно та неухильно дотримуватись судами, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення взагалі не надав оцінку навним в метаріалах справи та попередньо наданих представником відповідача доказам.

Судова колегія зауважує, що оцінювання доказів за своїм внутрішнім переконанням не означає, що цей процес повністю та виключно суб`єктивний, оскільки процесуальним законом встановлені чіткі критерії, за якими відповідні докази підлягають оцінюванню, а саме належність, допустимість, достатність та достовірність (ст. 73-76 КАС України).

Варто зауважити, що однією з визначальних особливостей мотивування в адміністративному судочинстві є те, що не виключаючи права та обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності такого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як засвідчується матеріалами справи, представником відповідача на вимогу суду 30.09.2020 року (а.с. 46) було надано докази в підтвердження вчинення позивачем порушення п. 15.9 ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП. Однак, суд першої інстанції, всупереч тому, що надані докази були ним витребувані та вчасно надані представником відповідача, належної оцінки останнім не надав, протиправно та необгрунтовано пославшись в оскаржуваному рішенні на недостатню доказову базу.

Серед іншого, судова колегія відхиляє доводи позивача про той факт, що він не перебував 25.08.2020 року об 13.50 за кермом транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , а тому не скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена приписами ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Так, статтею 279-3 КУпАП передбачено наступне.

Відповідальна особа, зазначена у ч.1 ст.14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:

- ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

- особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

У випадках звільнення відповідальної особи, зазначеної у ч.1 ст.14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі:

абзацу 2 частини 1 цієї статті - винесена стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасовується тим органом (посадовою особою), який її виніс;

абзацу 3 частини 1 цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Отже, з системного аналізу наведених вище норм Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.

При цьому, одночасно слід зауважити про те, що така особа може бути звільнена від адміністративної відповідальності лише в 2-х випадках:

- якщо надасть документальне підтвердження того факту, що до моменту вчинення адміністративного правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

- якщо особа, яка фактично керувала транспортним засобом і вчинила адміністративне правопорушення на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, в даному випадку, як на підставу звільнення його від адміністративної відповідальності, посилається на передачу ним вищевказаного автомобіля у користування іншій особі - своїй дружині, до моменту вчинення адміністративного правопорушення.

В той же час, позивач не надає суду жодних доказів дотримання ним умов звільнення від адміністративної відповідальності, як власника вказаного автомобіля, які прямо передбачені вищенаведеними положеннями ст.279-3 КУпАП, і не посилається на факт вчинення дій, які, згідно з цією статтею, необхідно було вчинити для звільнення його від відповідальності.

Крім цього, зазначаючи про передачу прав керування автомобілем Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , іншій особі, до вчинення зафіксованого оскаржуваною постановою правопорушення, позивач жодних доказів в підтвердження вказаного факту не надає.

Таким чином, визначені законом підстави для звільнення від відповідальності особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, за вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі, відсутні.

Колегія суддів також звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, який у складі Великої Палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до частини першої статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач, будучи власником транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки, передаючи його в користування третім особам, має бути зацікавлений та вжити належних заходів задля забезпечення дотримання користувачем такого ТЗ правил дорожнього руху та неухильного виконання вимог чинних нормативно-правових актів останнім.

Не вчинення ним обов`язкових дій, передбачених ст.279-3 КУпАП, не дає правових підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

В даному випадку, відповідальна особа - ОСОБА_1 , встановлений інспектором з паркування за даними Єдиного Державного реєстру транспортних засобів, інформація з якого підтверджує, що транспортний засіб Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_1 - позивачем у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, встановлена інформація була достатньою підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення правил зупинки.

Окрім того, судова колегія детально розглянула доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідачів та відзначає про необгрунтованість та формальність останніх. В даному випадку, ні позивачем, ні його представником не взято до уваги численні зміни, які мали місце у порядку оформлення та розгляду справ як про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, так і про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих в режимі фотозйомки (відеозапису), який інспектором з паркування відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради - Фалинським Б.В. дотримано в повному обсязі.

Згідно зі статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова відповідає зазначеним вище вимогам. Крім того постанова містить й безпосередньо суть самого порушення - "зупинка в місцях виїзду з прилеглих територій", що є порушенням п. 15.9 "и" ПДР, тому аргументи позивача про не зазначення в оскаржуваній постанові порушеного пункту ПДР колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.

Стосовно посилання позивача на те, що судом апеляційної інстанції не враховано норм Конституції України щодо представництва відповідача у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Насамперед, судова колегія наголошує, що всі докази, які були подані відповідачами, є у вільному доступі в мережі інтернет за посиланням, яке розміщене на бланку оскаржуваної постанови у QR-коді, а тому могли бути досліджені судом безпосередньо, виходячи із принципу офіційного з`ясування обставин справи.

Положенням частини п`ятої статті 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Отже, стаття 55 КАС України передбачає дві форми участі сторін в адміністративній справі, а саме: участь через представника (представництво) і особисту участь (самопредставництво).

Так, з урахуванням положень Конституції України, з 01 січня 2020 року представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах здійснюється виключно прокурорами або адвокатами. Питання самопредставництва не закріплені в нормах Конституції України, але ці питання регламентовані положеннями відповідних кодексів.

Зокрема, частинами третьою та четвертою статті 55 КАС України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи, зокрема, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (частина третя статті 59 КАС).

З матеріалів справи слідує, що відзив до суду першої інстанції, необхідні докази подав до суду представник від імені Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Савчук Т.М.

На підтвердження своїх повноважень Савчук Т.М. надано Довіреність від 02 жовтня 2020 року, видану директором департаменту, якою уповноважено Савчук Т.М. представляти інтереси Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради, зокрема в адміністративних судах, вчиняти всі процесуальні дії від імені Департаменту, що є достатніми для підтвердження повноважень Савчук Т.М. на здійснення самопредставництва від імені Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради у розумінні статті 59 КАС України.

Таким чином, Савчук Т.М. мала процесуальні права на представництво інтересів відповідача.

Серед іншого, судова колегія критично оцінює посилання позивача як у позовній заяві, так і у відзиві на апеляційну скаргу на відповідну практику Верховного Суду, оскільки остання стосується правовідносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до внесення змін у порядок оформлення та розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Судова колегія підсумовує, що, як позивачем, так і судом першої інстанції не було враховано, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів" від 21.12.2017 року, що набрав чинності 27.09.2018 року, внесено зміни до нормативно-правових актів щодо порядку оформлення та розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки у ході апеляційного розгляду справи відповідачами належними доказами доведено факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, наявність повноважень у інспектора паркування для складання оскаржуваної постанови та здійснення розгляду ним справи про адміністративне правопорушення у відповідності із законодавчо визначеним порядком.

Відповідно до приписів ст.ст. 9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд першої інстанції, з огляду на особливості притягнення до відповідальності за правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, взагалі не дослідив питання підстав винесення оскаржуваної постанови, яка, до того ж, містить QR-код із посиланням на матеріли фото-та відео-фіксації оскаржуваного порушення.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги в повному обсязі спростовують висновки суду першої інстанції, як такі, що ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради та Головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу паркування департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради - Фалинського Богдана Владиславовича задовольнити повністю.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради та Головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу паркування департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради - Фалинського Богдана Владиславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.