Справа № 240/18012/20
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112030500
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Попової О. Г.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, у якому просить визнати бездіяльність відповідача Міністерства оборони України протиправною та зобов`язати Міністерство оборони України виплатити позивачу ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка визначена ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як різницю між розміром для особи з II групою інвалідності і розміром для особи з III групою інвалідності з урахуванням проведених виплат.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності з 15.01.2019 року внаслідок захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби набув право на отримання одноразової грошової допомоги, з урахуванням проведених виплат. У зв`язку зі зміною групи інвалідності з III на II позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою у Житомирський обласний військовий комісаріат з проханням здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги. Листом від 23.09.2020 № СЗ 4892 військового комісара ОСОБА_1 відмовлено у такому перерахунку по причині зміни групи інвалідності через понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності. При цьому, у вказаному листі йде посилання на неіснуючу постанову Верховного Суду. На його думку, він має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Скориставшись своїм право, відповідач надіслав 08.12.2020 на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відмітив, що станом на 08.11.2019 року норми пункту 4 ст. 16-3 Закону щодо обмежень у виплаті допомоги допомоги у разі зміни групи інвалідності і понад дворічний термін були чинними, у зв`язку з чим були застосовані відповідачем. Зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше. Відмовивши у виплаті одноразової грошової допомоги Міністерство оборони України діяло на підставі, у межах та у спосіб наданих повноважень, жодними чином не порушуючи право позивача на соціальний захист .
У відповідності до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до Посвідчення № НОМЕР_1 має статус учасника бойових дій та особою з інвалідністю внаслідок війни.
Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.11.2015 ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності з 20 листопада 2015 року та встановлено захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини. Черговий переогляд встановлено 18.01.2019 (а.с.6).
Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 22.02.2019 ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності з 15 січня 2019 року та встановлено захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини. Черговий переогляд встановлено 22.02.2022 (а.с.7).
У зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності позивачу виплачено допомогу.
У зв`язку зі зміною групи інвалідності з III на II позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою у Житомирський обласний військовий комісаріат з проханням здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги.
Листом від 23.09.2020 № СЗ 4892 Житомирський ОМВК ОСОБА_1 відмовлено у такому перерахунку по причині зміни групи інвалідності через понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності (а.с.10).
Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 41 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-XII (у редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до ч. 2 п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з п. 11 вказаного Порядку військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Нормами Закону № 2011-XII передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.
Слід відмітити, що ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XIIта пункту 8 Порядку №975.
Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням йому вищої (ІІ) групи інвалідності з 08.11.2019 року.
Так, Закон №2011-XII було доповнено статтями16-1,16-2,16-3,16-4 Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04.07.2012 № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.
Відповідно до пункту 4статті 16-3 Закону № 2011-XIIу редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
В подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII(набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4статті 16-3 Закону №2011-XIIдоповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Змістовно абзац другий пункту 4статті 16-3 Закону № 2011-XIIє конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4статті 16-3 Закону № 2011-XIIвстановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені пунктом 4статті 16-3 Закону № 2011-XIIобмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
Як вже зазначалось, вперше інвалідність 3 групи позивачу встановлено з 20.11.2015, в подальшому, позивачу встановлено 2 групу інвалідності з 15.01.2019 року (а.с.6-7).
Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Отже, рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є правильним.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 806/3742/17, від 01 жовтня 2020 року у справі №240/8345/19.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Встановивши фактичні обставини справи та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що відповідач діяв в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень, а тому позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, відсутні.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 08 грудня 2020 року.

Суддя О.Г. Попова