Справа № 640/23645/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Степанюка А.Г.,

при секретарі - Василенко Ю.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, в якому просила:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві провести перерахунок пенсії з дати її призначення, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 05.09.1991 року по 29.07.1993 року та з 31.07.1996 року по 06.11.1996 року у Державному науково-методичному впроваджувальному малому підприємстві «Інформатика і освіта».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

27 листопада 2020 року, відповідно до штампа вхідної кореспонденції суду Вх.№ 46358, ОСОБА_1 надіслано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, в той час як рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено відповідно до норм чинного законодавства, із урахуванням усіх обставин справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка ОСОБА_1 містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача на підприємстві в період з 05.09.1991 року по 06.11.1996 року, а також містить посилання на відповідні накази на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи, з огляду на що вважає безпідставними посилання відповідача щодо встановлення страхового в порядку, визначеному згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12.09.1993 р. № 637 «Про затвердження порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 10.04.2019 року отримує пенсію за віком.

За твердженням позивача, для розрахунку страхового стажу відповідачем не було враховано періоди її роботи у Державному науково-методичному впроваджувальному малому підприємстві «Інформатика і освіта» з 05.09.1991 р. по 29.07.1993 р. та з 31.07.1996 р. по 06.11.1996 р., незважаючи на те, що у трудовій книжці є відповідні записи, які підтверджені печаткою підприємства.

З метою захисту своїх прав позивач зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (звернення №ВЕБ-26002-Ф-С-19-033646, зареєстроване в Головному управлінні 04.11.2019 № 3-123991), але у відповіді від 07.11.2019 р. № 272629/02/3-12399/1 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві стверджує, що згідно з пунктами 3.1, 3.2 пункту 3, підпунктами 4.1, 4.5 пункту 4 Інструкції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 р. № 643, на печатці має бути зображення Державного герба та напис «Україна».

Відтак, ОСОБА_1 було відмовлено у врахуванні страхового стажу з 05.09.1991 року по 29.07.1993 року та з 31.07.1996 року по 06.11.1996 року.

Не погоджуючись з такою позицією Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, позивач звернулась до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності останньої або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, який затверджено постановою від 12 серпня 1993 року №637 «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 (далі по тексту Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином, нормою вказаного Порядку № 637 від 12 серпня 1993 року (п. 1) чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Втім, колегія суддів наголошує, що ані у відзиві на позов, ані в апеляційній скарзі відповідачем не доведено, що у трудовій книжці позивачки відсутні необхідні записи або що такі записи містяться неправильні чи неточні відомості про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно з записом № 22 у трудовій книжці позивача, 05.09.1991 року вона була прийнята на роботу до Державного науково-методичного впроваджувального малого підприємства «Інформатика і освіта» наказом директора від 04.09.1991 року № 32.

Згідно з записом № 23 у трудовій книжці, на підставі наказу директора Державного науково-методичного впроваджувального малого підприємства «Інформатика і освіта» від 06.11.1996 року № 06-11/96-К позивач була звільнена за власним бажанням.

Вказані записи у трудовій книжці посвідчені підписом відбитком печатки підприємства.

Отже, в Державному науково-методичному впроваджувальному малому підприємстві «Інформатика і освіта» позивач працювала з 05.09.1991 р. по 06.11.1996 р., при цьому, як власне зазначено позивачем, період роботи з 30.07.1993 р. по 30.07.1996 р. був зарахований для розрахунку її страхового стажу Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (Солом`янський район) у зв`язку з народженням ІНФОРМАЦІЯ_1 сина.

Вказаного відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано.

Відтак, трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача на підприємстві в період з 05.09.1991 р. по 06.11.1996 р., а також містить посилання на відповідні накази на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача щодо встановлення страхового в порядку, визначеному згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12.09.1993 р. № 637 «Про затвердження порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Окрім того, твердження відповідача, що зарахувати до страхового стажу спірного періоду неможливо у зв`язку з тим, що період роботи у даній організації завірено печаткою УРСР не ґрунтуються на жодній нормі законодавства, а положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 р. «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» № 2318-XII та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів", затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 р. № 643 не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок їх заміни. Не впливає на права та законні інтереси позивача й факт припинення статусу СРСР як суб`єкта міжнародного права, а також факт створення Співдружності Незалежних Держав.

На думку суду, та обставина, що підприємство не замінило свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Інші доводи відповідача не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

А.Г.Степанюк

Повний текст виготовлено 08 грудня 2020 року.