Справа № 540/3260/20
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/3260/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Щасливцевської сільської ради, Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради, третя особа - Командитне товариство Науково- впроваджувальна фірма "Нові технології" про скасування рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) через свого представника звернувся до суду з позовом до Щасливцевської сільської ради (далі - відповідач-1), Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради (далі - відповідач-2), третя особа без самостійних вимог напредмет спору - Командитне товариство Науково - впроваджувальна фірма "Нові технології" (далі - третя особа) , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Щасливцевської сільської ради №2639 від 16.10.2020 про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області.

- зобов`язати Щасливцевську сільську раду затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:001:2280.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року відкрито спрощене провадження в справі за правилами спрощеного провадження в порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10 жовтня 2020 року відповідачем-1 прийнято рішення 129 сесії 7 скликання «Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» №2639, яким відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області. Підставою для відмови зазначено - у зв`язку з відсутністю погодження меж земельної ділянки з Щасливцевською сільською радою. Позивач вважає таку відмову протиправною, а також зазначає, що непогодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками не може бути підставою для відмови сільською радою в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. За наведених обставин просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач-1 не погодився із позицією позивача, з таких підстав. Зокрема, зазначив, що сільска рада вчинила всі дії для направлення своїх представників для погодження меж земельної ділянки, але тертя особа ухилилась від участі в погодженні, натомість склала акт про відсутність представників сільської ради. Погодження меж земельної ділянки не відбулось з вини третьої особи. Отже, відмовляючи позивачу у наданні відповідного дозволу, сільська рада діяла з урахуванням перспективності та раціональності у використанні вищезазначеної земельної ділянки. З огляду на зазначене, вважає позовні вимоги не обґрунтованими, а позов таким що не підлягає задоволенню.

Відповідач-2 про свою правову позицію суд не повідомив.

Третя особа про свою правову позицію суд не повідомила.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступне.

До Щасливцевської сільської ради від позивача надійшов проект землеустрою з заявою про затвердження та передачу у власність земельної ділянки від 12.10.2019 р. (вх №Я/854-01.01 від 15.10.2020р.) орієнтовною площею 0,010 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , детально позначена у графічних матеріалах, що додавалися.

Командитне товариство Науково-впроваджувальна фірма «Нові технології» звернулася до відповідача -1 з листом від 10.03.2020 року №1883 в якому повідомлялося, що 20 березня 2020 року о 08-00 годині будуть проводитися роботи по закріпленню межовими знаками меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Щасливцевська сільська рада отримала вказаний лист (копія додається) та зареєструвала його №09/02.16-480 від 18.03.2020, та видала Розпорядження сільського голови №42 від 18.03.2020 року «Про призначення представників для закріплення межових знаків меж земельної ділянки».

Представники відповідача-1, прибувши за вказаною в листі 10.03.2020 року №1883 адресою о 08:00 год. не застали ні позивача, ні представника третьої особи.

Рішенням 129 сесії Щасливцевської сільської ради 7 скликання №2639 від 16.10.2020 року гр. ОСОБА_1 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, із земель житлової та громадської забудови орієнтовною площею 0.10 га за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутність погодження меж земельної ділянки з Щасливцевською сільською радою.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні приписи законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Приписами п.п."а", "б" ч.1 ст.12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п."б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, сьомою - дев`ятою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до статті 181 ЗК України землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Статтею 184 ЗК України визначено, що землеустрій, серед іншого, передбачає: складання проектів відведення земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; проведення топографо-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань земель.

Відповідно до статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає:

а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки;

б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами;

в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості;

г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі;

ґ) виготовлення кадастрового плану.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України (ч.2 ст. 50 Закону України «Про землеустрій»).

Згідно з ч.3 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

завдання на розроблення проекту землеустрою;

пояснювальну записку;

копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці;

розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

кадастровий план земельної ділянки;

матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

матеріали погодження проекту землеустрою.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що погодження меж земельної ділянки із суміжними власники (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність.

Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду в справі №350/67/15-ц від 20.03.2019 року є безпідставними, оскільки позивач в справі, що переглядалась був власником житлового будинку, а користувачі суміжних земельних ділянок відмовлялись погодити межі земельної ділянки через особисті неприязні стосунки з позивачем.

Зокрема в даній постанові зазначено, що «… стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.».

Натомість, в даній справі позивач та третя особа ухилились від прибуття 20 березня 2020 року о 08:00 год. для проведення робіт по закріпленню межовими знаками меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

20 березня 2020 року о 08-00 годині представники Щасливцевської сільської ради прибули на вказане місце, але представники Командитного товариства Науково-впроваджувальна фірма «Нові технології» були відсутні. Про що було складено відповідний висновок та підписаний представниками.

В свою чергу третя особа склала акт погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами без номера, без дати, датований 2019 роком.

В акті зазначено, що при погодженні меж земельної ділянки сторонами претензій та зауважень не заявлено.

При цьому межі земельної ділянки погоджено позивачем та третьою особою, яка взагалі не має жодного відношення до земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:2280, стосовно представника відповідача-1 в акті зазначено - повідомлено листом не з`явився.

Суд дослідив розпорядження Щасливцевської сільської ради «Про призначення представників для закріплення межових знаків меж земельної ділянки» №42 від 18.03.2020 року та встановив направлення представників відповідача-1 для проведення відповідних робіт. На виконання розпорядження сільського голови на місце проведення робіт прибули землевпорядник та юрисконсульт, але представників позивача та третьої особи на місці не було, не було їх станом на 08:30 год.

Наведене не дає підстав вважати, що позивач діяв правомірно.

За таких обставин дії відповідача є правомірними, а спірне рішення таким, що винесено з урахуванням фактичних обставин справи.

Позивач не позбавлений можливості повторно вчинити дії по закріпленню межових знаків на земельній ділянці за участі представників відповідача, забезпечивши свою участь та участь третьої особи.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Як передбачає ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 109020100