Справа № 200/7562/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року справа №200/7562/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року (повне судове рішення складено 21 вересня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/7562/20-а (суддя в І інстанції Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі Управління) про визнання протиправними дії відповідача та скасування рішення № 2860 від 03.03.2020 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , згідно норм п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), зобов`язання Управління повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 від 25.02.2020 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон № 213-VІІІ) з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23 січня 2020 року рішенні № 1-р/2020», а саме призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 від 25.02.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.02.2020 вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за Списком № 2, у зв`язку з досягненням нею 20.10.2019, однак останнім 03.03.2020 було прийнято рішення про відмову в призначення пенсії на пільгових умовах по Списку № 2 згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-IV. Позивач вважає дану відмову протиправною та такою, що суперечить нормам діючого законодавства України і яка порушує її законне право на пільгову пенсію.

ОСОБА_1 зауважує, що відповідачем не вірно розраховано її загальний стаж, а саме на момент звернення за призначенням пенсії її 33 роки 5 місяців 25 днів, в тому числі на підприємстві ПАТ «Азовсталь» за Списком № 1 - 06 місяців 8 днів, за списком № 2 - 23 роки 11 місяців 22 дні. При цьому, позивач зазначила, що рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 передбачено застосування приписів ст. 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ) в редакції до внесення змін Законом № 213-VIIІ. Позивач наголосила, що відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 виникло у неї при досягненні 50-річного віку.

Відтак, на момент звернення з заявою про призначення пенсії їй виповнилось 52 роки та вона має 28 років пільгового стажу, отже у неї виникло право на призначення пенсії відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.

З наведених підстав, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідними вимогами.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що пункт «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ та пункт 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV є аналогічними. При цьому, враховуючи, що зміни до Закону № 1058-ІV щодо пункту 2 частини другої статті 114 внесені пізніше, ніж до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, це свідчить, що вимоги пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV при їх прийнятті ґрунтувалися на положеннях пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ. У свою чергу статтю 13 Закону № 1788-ХІІ визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, згідно з яким застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: […] б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам».

З прийняттям рішення Конституційним Судом України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року утворилася колізія у законодавстві між Законом № 1788-ХІІ та Законом № 1058-ІV, однак позивач вважає, що правові позиції, висловлені Конституційним Судом України мають бути обов`язково враховані судами при здійсненні правозастосування. Саме тому, позивач вважає, що за нею виникло право на призначення пенсії відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV після досягнення 50 років, оскільки її стаж станом на 01.04.2015 за Списками № 1, 2 складає 18 років 5 місяців 8 днів, загальний стаж 28 років 2 місяці 23 дні відповідно.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

У запереченнях на відзив відповідача позивач наполягав на позиції, яка викладена в апеляційній скарзі.

Апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

ОСОБА_1 25.02.2020 звернулась до Управління із заявою № 2860 про призначення пенсії на пільгових умовах згідно п.2 ст. 114 Закону № 1058-ІV (а.с.50).

До заяви були надані наступні документи: копія трудової книжки НОМЕР_1 від 30.08.1991, пільгові довідки ПАТ «Азовсталь» № 03.03.01-116 від 24.02.2020, № 03.03.01-110 від 24.02.2020, копія свідоцтва про одруження, копія диплому про навчання НОМЕР_2 , копія паспорту, ідентифікаційного коду.

03.03.2020 відповідачем прийнято рішення № 2860 про відмову в призначенні пенсії (а.с.24-зворотній бік - 25).

Зі змісту рішення встановлено, що загальний страховий стаж позивача за наданими документами та даними персоніфікованого обліку на дату звернення 24 роки 9 місяців 04 дні, в тому числі стаж роботи на пільгових умовах за списком № 1 - 06 місяців 8 днів, стаж роботи на пільгових умовах за списком № 2 - 23 роки 11 місяців 04 дні. На час звернення вік ОСОБА_1 складає 50 років, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV.

За таких обставин відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за списком № 2 згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV, у зв`язку з відсутністю необхідного віку, передбаченого законодавством.

Право на призначення пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV ОСОБА_1 отримає після досягнення віку 55 років.

Згідно розрахунку стажу загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 33 роки 0 місяців 22 дні, роботи за списком № 2 - 23 роки 11 днів 4 місяці (а.с.61 - зворотній бік).

Не погоджуючись із таким рішенням пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії за Списком № 2 відповідно до п. «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ з врахуванням висновків рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Спірним питанням даної справи є правомірність відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Відмовляючи в позові, місцевий суд зазначив, що оскільки позивачу виповнилось 50 років 20 жовтня 2019 року, то умови призначення їй пільгової пенсії мають визначатися на підставі Закону № 1058-ІV, а не на підставі п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, оскільки позивач не досягла 50 років до 11.10.2017 (дату набрання чинності внесенням змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Суд апеляційної інстанції спростовує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законами № 1788-XII та № 1058-IV.

Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо (абзаци перший та другий п. 2.2 Рішення).

Як свідчать матеріали справи, позивач, 25.02.2020 звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пільгової пенсії до відповідача та надала наступні документи, зокрема: копія трудової книжки НОМЕР_1 від 30.08.1991, пільгові довідки ПАТ «Азовсталь» № 03.03.01-116 від 24.02.2020, № 03.03.01-110 від 24.02.2020, копія свідоцтва про одруження, копія диплому про навчання, копія паспорту, ідентифікаційного коду.

Управлінням розглянуто заяву та вищевказані документи щодо призначення пільгової пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV та встановлено, що на підставі наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж заявника складає 33 років 0 місяців 22 дні, стаж за Списком № 2 - 23 роки 11 місяців 4 дні.

Слід зауважити, що спір щодо підтвердженого відповідачем загального трудового та пільгового стажу позивача відсутній.

Позивач не погоджується виключно з застосованим відповідачем законодавством при визначенні пенсійного віку, при досягненні якого у неї виникає право на пенсію.

Так, відповідачем відмовлено позивачу в призначенні пільгової пенсії на підставі ст. 114 Закону № 1058-IV.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.114 Закону № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Відповідачем зроблено висновок, що оскільки позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , то вона має право на пільгову пенсію після досягнення пенсійного віку, а саме 55 років, згідно із Законом № 1058-IV. Оскільки на момент розгляду заяви від 25.02.2020 про призначення пільгової пенсії позивачу встановлено, що вона не досягла пенсійного віку згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV (55 років), тому відповідач виніс оскаржуване рішення № 2860 від 03.03.2020 про відмову в призначенні заявниці пенсії за віком на пільгових умовах з 25.02.2020 до настання встановленого законом пенсійного віку.

В позовній заяві позивач просила суд зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно п. "б" ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому ним 23.01.2020 рішенні №1-р/2020, як особі, яка працювала до 1 квітня 2015 на посадах, визначених у вказаних нормах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 в справі № І-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ (далі Закон № 213-VІІІ).

Отже, з 23.01.2020 - дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року в справі № І-р/2020 діють положення п. «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 та які підлягають застосуванню у наведеній у цьому Рішенні редакції.

Разом з тим, залишилися чинними відповідні положення Закону № 1058-IV.

Відтак, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку № 1, а саме: пункт «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

У випадку позивача, норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: 50 років за пунктом «б» ст. 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ); 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

За таких умов, колегія суддів вважає за можливе застосувати правила розв`язання колізій між чинними актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи.

Враховуючи, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії (лютий 2020 року) досягла 50 років, має більше 20 років пільгового стажу, на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 та більш 32 років страхового стажу, вона має право на пенсію, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.

Також, як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорі у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів дійшла висновку, що з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, необхідним є зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.02.2020 та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Частково позов задовольняється тому що вимога позивача про визнання протиправними дій відповідача є зайвою. Останнім було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії, яке й підлягає скасуванню в рамках захисту прав ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем за подання адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 1681,60 грн. та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у розмірі 2522,40 грн.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 4204,00 грн. (1681,60 грн. + 2522,40 грн.).

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі № 200/7562/20-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 2860 від 03.03.2020 «Про відмову в призначенні пенсії».

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 від 25.02.2020 із застосуванням п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно Рішення Великої палати Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15), а саме: призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 згідно її заяви від 25.02.2020.

Стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 4204 (чотирьох тисяч двісті чотирьох гривень) 00 коп.

Повне судове рішення 08 грудня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук