Справа № 380/5902/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Справа №380/5902/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника позивача Симотюка М.А.,

представника відповідача Гурняк О.О.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Галнафтохім» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Галнафтохім» до Головного управління ДПС у Львівській області, із вимогами:

-визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.03.2020 року №;

-визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.03.2020 року №.

Ухвалою судді від 27.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 08.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Сторонами при розгляді справи було подано до суду заяви по суті справи письмові відзив, відповідь на відзив, заперечення, пояснення.

Відповідно до позиції позивача, яка ним висловлена, зокрема, в позові, інших письмових заявах, що були подані до суду, він вважає, що відповідачем було безпідставно, за відсутності порушень податкового законодавства зі сторони позивача, винесено щодо нього податкові-повідомлення рішення, які базувалися на необґрунтованих висновках акта перевірки.

А саме, позивач зазначає, що ГУ ДПС у Львівський області у 2020 році було проведено виїзну документальну планову перевірку з питань дотримання ПрАТ «Галнафтохім» податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2018 року по 30.09.2019 року.

Результати перевірки оформлено актом від 12.02.2020 року №157/05.10/23958622, в якому, зокрема, було викладено висновки контролюючого органу про нібито заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 343 879,00 грн. У зв`язку з чим, на підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 року №, яким збільшено позивачеві грошове зобов`язання з податку на прибуток у загальній сумі 515 818,50 грн. (включаючи штрафні санкції).

Однак, за доводами позивача, контролюючим органом було безпідставно стверджено про заниження грошового зобов`язання з податку на прибуток та начебто надання податкової вигоди третім особам, шляхом реєстрації податкових накладних на адресу контрагентів (ТзОВ «Компанія «Веліс», ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг»).

Так, позивач зазначає, що висновки відповідача про те, що господарські операції з такими контрагентами в дійсності не провадилися та не виконувалися, є помилковими й необґрунтованими. Зазначені висновки відповідача базувалися лише на тому, що контрагенти позивача (які діяли як покупці) начебто не провадили реальної діяльності, а відтак, документовані операції між ПрАТ «Галнафтохім» і ТзОВ «Компанія «Веліс», ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг» теж не мали місця (про що нібито свідчить відсутність доказів транспортування та зберігання товару, що постачався, факт відсутності у підприємств-покупців трудових ресурсів, основних засобів, нерухомості, землі тощо). Також податковий орган зазначив про відсутність подальшого ланцюга постачання чи використання придбаних у позивача товарів. У зв`язку з чим, відповідачем і було стверджено про те, що діяльність ТзОВ «Компанія «Веліс» і ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг» є фіктивною й вони не здійснювали реальних господарських операцій із позивачем. Таким чином, податковий орган потрактував отримані ПрАТ «Галнафтохім» кошти від таких контрагентів як актив, який повинен був враховуватися у складі інших доходів відповідного звітного періоду платника податків, що призвело до заниження ним податку на прибуток.

Однак, позивач не погоджується з такими висновками та рішенням контролюючого органу і стверджує, що вони не відповідають обставинам справи та базуються виключно на сумнівних припущеннях.

ПрАТ «Галнафтохім» наголошує на тому, що його операції з ТзОВ «Компанія «Веліс» і ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг» носили товарний характер, що підтверджується належними та допустимими доказами укладеними договорами, актами приймання-передачі, документами на транспортування товару тощо, які складені за наслідком реальних операцій у повній відповідності до приписів чинного законодавства України. У той же час, висновки контролюючого органу ґрунтувалися не на аналізі правовідносин між позивачем і його контрагентом, а на даних щодо можливих порушень податкового законодавства лише контрагентами. Указане суперечить засаді індивідуальної відповідальності платника податків. Більш того, навіть такі твердження контролюючого органу щодо порушень податкового законодавства третіми особами не були підтверджені належним і безсумнівним чином, а носять суто гіпотетичний характер.

Відтак, позивач вважає, що висновки відповідача, яких він дійшов у цій частині за результатами перевірки, ґрунтуються здебільшого на домислах та необґрунтованих твердженнях, при цьому податковим органом не було дано належної оцінки усім наявним доказам із урахуванням норм чинного законодавства України, які безумовно та однозначно свідчили про реальність господарських операцій позивача з його контрагентами та, відповідно, про відсутність порушення чинного законодавства України, більш того, саме зі сторони ПрАТ «Галнафтохім».

Окрім того, позивач зазначає, що контролюючий орган в акті перевірки від 12.02.2020 року №157/05.10/23958622 виклав також висновок про порушення, вчинене ПрАТ «Галнафтохім», яке полягало начебто в неподанні звіту про контрольовані операції за 2018 рік. У зв`язку з чим, на підставі акта перевірки відповідачем прийнято також податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 року №, яким до позивача застосовано штрафну санкцію за неподання звіту в сумі 510 000,00 грн.

А саме, відповідачем було стверджено про здійснення позивачем у 2018 році фінансово-господарських операцій із нерезидентом NUVARENA LIMITED (Кіпр), які підпадають під визначення контрольованих. Однак, ПрАТ «Галнафтохім» не було подано звіту про контрольовані операції за такий звітний період (рік), що є порушенням податкового законодавства та тягне за собою передбачену ним відповідальність.

Проте, ПрАТ «Галнафтохім» вважає ці висновки помилковими, позаяк за його доводами, у 2018 році контрольованих операцій воно не здійснювало, а тому в нього не виникало обов`язку з подання відповідного звіту.

У цьому контексті позивач зазначає, що ним дійсно укладено в 2010 році кредитний договір із нерезидентом (NUVARENA LIMITED, Кіпр) для фінансування обігових коштів, із актуальною процентною ставкою в 11%. Однак, у 2018 році виплати такому нерезиденту позивачем за нарахованими відсотками не проводилися та не погашалася основна сума боргу. Крім цього, ПрАТ «Галнафтохім» наголошує на тому, що визначальною ознакою визнання операції контрольованою є не сам факт віднесення країни до Переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим п.п.39.2.1.2 Податкового кодексу України, а наявність нижчої на 5 і більше відсоткових пунктів ставки податку на прибуток (корпоративного податку), ніж в Україні. Ставка податку на прибуток, що підлягає сплаті резидентом з доходу джерелом походження з України, отриманого нерезидентом від провадження господарської діяльності становить 15%. Відповідно до положень п.2 ст.35 Закону Республіки Кіпр «Про податок на прибуток», ставка корпоративного податку на прибуток з резидентів Республіки Кіпр справляється у розмірі 12,5%. Відтак, різниця в ставках податку на прибуток складає лише 2,5 відсоткових пунктів. Окрім того, позивач відзначає, що відповідно до положень конвенції про уникнення подвійного оподаткування, що укладена між Україною та Республікою Кіпр, ним було утримано з відсотків, нарахованих за кредитним договором, належні 2% податку на прибуток, а NUVARENA LIMITED було сплачено відповідний податок за місцем своєї резиденції у розмірі 12,5%. А також, позивач акцентує на тому, що виплата відсотків нерезиденту взагалі не впливає на об`єкт оподаткування (не зменшує об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств за базовою ставкою і не збільшує витрати), що є умовою віднесення господарської операції до контрольованих (тим більше, що в даному випадку виплата в 2018 році навіть не проводилася). У зв`язку з чим, на переконання позивача, відповідачем було викладено помилковий висновок про здійснення ПрАТ «Галнафтохім» контрольованих операцій у 2018 році, позаяк, такого не відбувалося, а тому, необґрунтованим є твердження про порушення зі сторони позивача, яке проявилося в неподанні відповідного звіту.

У зв`язку з чим, позивач, покликаючись на фактичні обставини справи, норми чинного законодавства України, судову практику, вважає, що оспорювані рішення відповідача є протиправними й їх слід скасувати.

Відповідно до позиції відповідача, яка ним висловлена у відзиві, інших письмових заявах, що були подані до суду, він вважає вимоги позивача безпідставними.

А саме, відповідач підкреслює, що податковою перевіркою було встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, які проявилися в наданні третім особам податкових вигод за наслідком документування господарських операцій, які в дійсності не виконувалися (що надавало можливість контрагентам-покупцям реєструвати податкові накладні на відповідні суми ПДВ і формувати таким чином податковий кредит). Указане призвело також і до заниження власних податкових зобов`язань ПрАТ «Галнафтохім» із податку на прибуток.

Окрім того, позивачем безпідставно не було подано звіту про контрольовані операції за 2018 рік, незважаючи на наявність відповідних операцій із нерезидентом NUVARENA LIMITED (Кіпр) за відповідний звітний період.

Так, за доводами відповідача, ПрАТ «Галнафтохім» оформляло продаж товарно-матеріальних цінностей на користь ТзОВ «Компанія «Веліс» і ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг». Проте, зазначені підприємства не провадять реальної господарської діяльності, в них відсутні трудові ресурси, основні засоби, нерухомість, земля тощо. Таким чином, задокументовані між позивачем і такими підприємствами операції насправді не могли здійснюватися, про що також свідчать обставини, встановлені перевіркою, зокрема, відсутність доказів транспортування та зберігання товарів, що постачалися. Відтак, кошти, які надходили на рахунок ПрАТ «Галнафтохім» у якості оплати за такі товари слід відносити до складу інших доходів відповідного звітного періоду платника податків. У зв`язку з чим, позивачем було занижено значення податку на прибуток відповідних періодів.

Також, відповідач вказує на те, що проведеною перевіркою було встановлено факт здійснення фінансово-господарських операцій із нерезидентом, шляхом нарахування на користь NUVARENA LIMITED (Кіпр) відсотків за кредитним договором. Обсяг таких фінансово-господарських операцій платника податків із нерезидентом перевищує 10 мільйонів гривень за відповідний податковий (звітний) рік. Податковий орган зазначає, що Республіка Кіпр включена рішенням Уряду до переліку держав (територій), у яких ставки податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні (основна ставка податку на прибуток в Україні становить 18%, а корпоративного податку в Республіці Кіпр 12,5%, тобто, різниця складає 5,5 відсоткових пунктів). При цьому, з огляду на розміри власного капіталу ПрАТ «Галнафтохім» і залучених від даного нерезидента кредитних коштів, вони є пов`язаними особами в розумінні чинного податкового законодавства; а здійснювані позивачем операції (нарахування відсотків) -впливає на його фінансовий результат до оподаткування, тобто, наявний вплив на об`єкт оподаткування учасника операцій із нерезидентом. У зв`язку з чим, за цими критеріями дані операції відносяться до контрольованих, що передбачає також подання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, звіту про контрольовані операції. Однак, ПрАТ «Галнафтохім» такого звіту не було подано, що тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відтак, на переконання контролюючого органу, вказане в своїй сукупності свідчить про порушення податкового законодавства позивачем, а тому, спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що прийняті у відповідності до чинного законодавства України і підстав для їх скасування відповідач не вбачає.

У судових засіданнях представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, які викладені у письмових заявах до суду, просив позов задоволити.

Представник відповідача у судових засіданнях позов не визнав, ствердив про його безпідставність, а тому, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Судом установлено, що на підставі направлень від 13.01.2020 року №329, №330, №331, №333, №334, №335, від 20.01.2020 року №580, №579, відповідно до графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків, на підставі наказу ГУ ДПС у Львівській області від 28.12.2019 року №3297 було проведено документальну планову виїзну перевірку ПрАТ «Галнафтохім» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби за період з 01.07.2018 року по 30.09.2019 року.

За наслідком перевірки контролюючим органом складено акт від 12.02.2020 року №157/05.10/23958622 про результати документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «Галнафтохім», , з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби за період з 01.07.2018 року по 30.09.2019 року.

У такому акті про результати перевірки зафіксовано ряд порушень зі сторони ПрАТ «Галнафтохім». А зокрема, податковим органом указано про надання позивачем податкових вигод третім особам у спосіб документування господарських операцій із продажу товарів, які в дійсності не здійснювалися. Зазначене надавало можливість контрагентам-покупцям (ТзОВ «Компанія «Веліс» і ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг») реєструвати податкові накладні на суму ПДВ і формувати таким чином податковий кредит. Це також призвело до заниження власних податкових зобов`язань ПрАТ «Галнафтохім» із податку на прибуток.

Відповідачем вказано в акті перевірки, що ПрАТ «Галнафтохім» було відображено реалізацію ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг» селітри аміачної за період з 01.03.2019 року по 31.03.2019 року на загальну суму 649 716,00 грн., у т.ч. ПДВ 108 286,00 грн. Покупцем упродовж березня 2019 року було проведено повну оплату за придбаний товар. У податковому обліку за наслідком таких операцій позивачем було сформовано доходи та на дату їх визнання до складу витрат операційної діяльності включено собівартість реалізованих товарів.

Однак, ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг» є підприємством із ознаками фіктивності, оскільки, в нього незначні трудові ресурси (працює 1 особа), основні засоби (на суму 5,6 тис. грн.), відсутні нерухомість, земля. Таким чином, документована господарська операція між ПрАТ «Галнафтохім» і ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг» не могла відбуватися. Про це свідчить також відсутність інформації про зберігання товарів, їх транспортування. Крім того, у податкового органу наявні відомості про реалізацію покупцем по другій ланці постачання товарів, які відмінні від придбаних у позивача.

У зв`язку з чим, відповідна господарська операція є нереальною, відтак, кошти, отримані ПрАТ «Галнафтохім», слід вважати активом, який повинен бути врахований у складі інших доходів відповідного звітного періоду. Зазначене призвело до заниження грошових зобов`язань позивача з податку на прибуток у розмірі 116 949,00 грн. (за 1 квартал 2019 року).

Також в акті перевірки зазначено, що ПрАТ «Галнафтохім» було відображено реалізацію ТзОВ «Компанія «Веліс» мінеральних добрив (нітроамофоска, азофоска, карбамід, селітра аміачна, добриво азотно-фосфорно-калійне) за період з 01.04.2019 року по 30.04.2019 року на загальну суму 1 260 720,00 грн., у т.ч. ПДВ 210 120,00 грн. Покупцем упродовж квітня 2019 року було проведено повну оплату за придбаний товар. У податковому обліку за наслідком таких операцій позивачем було сформовано доходи та на дату їх визнання до складу витрат операційної діяльності включено собівартість реалізованих товарів.

Однак, ТзОВ «Компанія «Веліс» є підприємством із ознаками фіктивності, оскільки, в нього незначні трудові ресурси (працює 1 особа), відсутні основні засоби. Таким чином, документована господарська операція між ПрАТ «Галнафтохім» і ТзОВ «Компанія «Веліс» не могла відбуватися. Про це свідчить також відсутність інформації про зберігання товарів, їх транспортування. Крім того, у податкового органу наявні відомості про реалізацію покупцем по другій ланці постачання товарів, які відмінні від придбаних у позивача. Відповідач наводить також інформацію щодо винесення по ТзОВ «Компанія «Веліс» ряду ухвал за ознаками кримінальних правопорушень, що на думку контролюючого органу свідчить про фіктивність діяльності такого підприємства.

У зв`язку з чим, відповідна господарська операція є нереальною, відтак, кошти, отримані ПрАТ «Галнафтохім», слід вважати активом, який повинен бути врахований у складі інших доходів відповідного звітного періоду. Зазначене призвело до заниження грошових зобов`язань позивача з податку на прибуток у розмірі 226 930,00 грн. (за 2 квартал 2019 року).

Окрім того, в акті перевірки зазначається про факт здійснення ПрАТ «Галнафтохім» фінансово-господарських операцій із нерезидентом, шляхом нарахування на користь NUVARENA LIMITED (Кіпр) відсотків за кредитним договором від 17.09.2010 року №К-22/09-1001.

А зокрема, за період із 01.01.2018 року по 30.12.2018 року було нараховано відсотків на суму 64 940 315,96 грн. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 року №1045, Республіка Кіпр входить до переліку держав (територій), у яких ставки податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні. В акті вказано, що відповідні ставки податку на прибуток у таких державах відрізняються на 5,5 відсоткових пунктів. Відтак, дані операції позивача за 2018 рік, відповідно до пп.«в» п.п. 39.2.1.1 Податкового кодексу України, відносяться до контрольованих, що обумовлює його обов`язок із подання звіту про контрольовані операції.

Однак, ПрАТ «Галнафтохім» такого звіту не було подано, що свідчить про порушення ним норм податкового законодавства та тягне за собою передбачену відповідальність.

Судом установлено, що в подальшому, на підставі вказаного вище акту від 12.02.2020 року №157/05.10/23958622, ГУ ДПС у Львівській області було прийняте податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податком на прибуток приватних підприємств на загальну суму 515 818,50 грн. (за податковим зобов`язанням 343 879 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 171 939,50 грн.), а також податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 року №, яким відповідно до п.120.3 ст.120 Податкового кодексу України застосовано до ПрАТ «Галнафтохім» штрафні (фінансові) санкції в сумі 510 000,00 грн.

Вважаючи ж такі рішення контролюючого органу протиправними, позивач оскаржив їх до суду за цим позовом, у якому просить визнати протиправними і скасувати відповідні податкові повідомлення-рішення.

У зв`язку з чим, аналізуючи спірні правовідносини, доводи й аргументи сторін, суд відзначає наступне.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (тут і далі нормативно-правові акти в редакції, релевантній на час спірних правовідносин), об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень Податкового кодексу України.

Згідно з п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 Податкового кодексу України, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з абз.1 п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Абзацом 2 цього ж пункту встановлено, що платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Крім того, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно з абз.11 ч.1 ст.1 якого, первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до абз.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Наведене підтверджує те, що первинні документи, створені у письмовій або електронній формі, для цілей оподаткування повинні містити відомості про факти реальної підприємницької, господарської та іншої діяльності, які впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Отже, правові наслідки для платника податків права виникають у першу чергу за фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду, наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення відповідних операцій. Наслідки для податкового обліку створює саме фактичний рух активів.

Недоведеність же наявності вказаних умов позбавляє формально складені первинні документи юридичної значимості для податкових цілей.

Розглянувши ж документи, які були складені учасниками відповідних правовідносин із постачання товарів від ПрАТ «Галнафтохім» на користь ТзОВ «Компанія «Веліс» і ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг»), суд приходить до переконання, що вони є належним доказом досягнення їх сторонами домовленостей щодо здійснення (у відповідності до погоджених умов) конкретних господарських операцій і їх реального здійснення. При цьому, суд не знаходить підтвердження доводам сторони відповідача (які би засвідчувалися належними й допустимими доказами) про те, що такі операції між позивачем і його контрагентами не здійснювалися.

А саме, позивачем укладено з ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг» договір від 01.03.2019 року №П-32/03-7057, за умовами якого ПрАТ «Галнафтохім» як продавець зобов`язалося поставити покупцеві мінеральні добрива, засоби захисту рослин та товари технічної групи (п.1 договору). Поставка відбувається на умовах EXW (Інкотермс-2000) склад продавця (Львівська обл., Буський р-н, с.Ожидів, вул.Залізнична, 1) самовивозом (п.3 договору). Ціна товару вказується в рахунках та в накладних на товар, в яку входить вартість упаковки та завантаження в автотранспорт покупця (п.4 договору).

На документування факту виконання такого договору поставки між ПрАТ «Галнафтохім» і ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг» оформлено видаткові накладні від 07.03.2019 року №ОЖД00000114 (поставка 30 т селітри аміачної на загальну суму 336 060,00 грн., у т.ч. ПДВ); від 07.03.2019 року №ОЖД00000115 (поставка 28 т селітри аміачної на загальну суму 313 656,00 грн., у т.ч. ПДВ).

Окрім того, сторонами оформлено товарно-транспорті накладні від 07.03.2019 року №114 і №115, якими зафіксовано перевезення придбаних ТМЦ відповідного обсягу та номенклатури. На отримання закупленого товару покупцем виписано довіреності від 07.03.2019 року №7 і №8.

Матеріалами справи засвідчується також оформлення в ході виконання зазначеного вище правочину податкових накладних, а саме, було складено податкові накладні від 07.03.2019 року №2400112; від 07.03.2019 року №2400113.

Відповідно до платіжного доручення від 07.03.2019 року №23 ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг» сплачено позивачеві 201 636,00 грн., від 07.03.2019 року №22 448 080,00 грн.

Крім того, позивачем укладено з ТзОВ «Компанія «Веліс» договір від 09.01.2019 року №П07/01-15222, за умовами якого ПрАТ «Галнафтохім» як продавець зобов`язалося поставити покупцеві мінеральні добрива, засоби захисту рослин та товари технічної групи (п.1 договору). Поставка відбувається на умовах EXW (Інкотермс-2000) склад продавця (Львівська обл., Буський р-н, с.Ожидів, вул.Залізнична, 1) самовивозом (п.3 договору). Ціна товару вказується в рахунках та в накладних на товар, в яку входить вартість упаковки та завантаження в автотранспорт покупця (п.4 договору).

На документування факту виконання такого договору поставки між ПрАТ «Галнафтохім» і ТзОВ «Компанія «Веліс» оформлено видаткові накладні від 04.04.2019 року №ОЖД00000195 (поставка 23 т нітроамофоски (азофоски) на загальну суму 328 923,00 грн., у т.ч. ПДВ); від 04.04.2019 року №ОЖД00000196 (поставка 13 т карбаміду, 10 т нітроамофоски (азофоски) на загальну суму 304 236,00 грн., у т.ч. ПДВ); від 18.04.2019 року №ОЖД00000235 (поставка 2 т карбаміду, 22 т селітри аміачної на загальну суму 222 804,00 грн., у т.ч. ПДВ); від 18.04.2019 року №ДБВ00000264 (поставка 13 т карбаміду, 10 т нітроамофоски (азофоски) на загальну суму 404 757,00 грн., у т.ч. ПДВ)

Окрім того, сторонами оформлено товарно-транспорті накладні від 04.04.2019 року №Г011260, від 18.04.2019 року №Г011264 і №Г011262, якими зафіксовано перевезення придбаних ТМЦ відповідного обсягу та номенклатури. На отримання закупленого товару покупцем виписано довіреності від 17.04.2019 року №39, №41, від 01.04.2019 року №32, від 28.03.2019 року №29.

Матеріалами справи засвідчується також оформлення в ході виконання зазначеного вище правочину податкових накладних, а саме, було складено податкові накладні: від 01.04.2019 року №2400199; від 01.04.2019 року №2400200; від 17.04.2019 року №2400245; від 17.04.2019 року №2400244; від 17.04.2019 року №2400243; від 17.04.2019 року №2400255.

Відповідно до платіжного доручення від 01.04.2019 року №328 ТзОВ «Компанія «Веліс» сплачено позивачеві 4 623,00 грн., від 01.04.2019 року №330 304 236,00 грн., від 17.04.2019 року №359 404 757,00 грн., від 17.04.2019 року №358 324 300,00 грн., від 17.04.2019 року №361 141 804,00 грн., від 17.04.2019 року №362 81 000,00 грн.

Розглянувши такі документи, які були складені учасниками відповідних правовідносин із постачання товарів, суд приходить до переконання, що вони (договори про постачання товарів, які вказані вище) є належним доказом досягнення їх сторонами домовленостей щодо здійснення (у відповідності до погоджених умов) конкретних господарських операцій, спрямованих на задоволення їх інтересів та на реалізацію господарської компетенції таких осіб. При цьому, очевидним є й економічний інтерес позивача, який полягав у продажі товарів із метою отримання за них грошової компенсації, тобто, досягнення фінансового зиску.

А первинні документи, які складалися сторонами для підтвердження факту виконання господарських операцій за укладеними договорами та для їх документування (зазначені вище видаткові накладні), разом із іншими супутніми документами (довіреності на отримання ТМЦ, ТТН, докази оплати за товар, податкові накладні), за своїм змістом засвідчують факти виконання договорів і здійснення відповідних поставок одиниць товару з передачею їх від постачальника (позивача) до його контрагентів (ТзОВ «Компанія «Веліс» і ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг»).

При цьому, такі первинні документи вповні відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які ставляться до підприємств у частині здійснення облікової політики, та містять необхідні для первинних документів дані, що дозволяє достовірно встановити обсяги та зміст відповідної господарської операції.

Таким чином, суд оцінює всі наведені вище докази в сукупності як такі, що можуть підтверджувати реальне здійснення документованих господарських операцій, позаяк вони оформлені належним чином і в них наявний економічний зміст, а також відсутні суперечності, які би ставили під сумнів виконання зазначених операцій суб`єктами господарювання (позивачем і його контрагентом).

Оцінюючи ж доводи відповідача на заперечення реальності здійснення позивачем задокументованих господарський операцій та на обґрунтування своїх висновків про порушення позивачем податкового законодавства, які були покладені в основу оспорюваних рішень, суд надає їм критичної оцінки, оскыльки, виходячи з нижчевикладеного, вони не можуть вважатися такими, що повністю і достовірно доводять протиправність діяльності позивача та, відтак, не є такими, що безсумнівно підтверджують правомірність застосування до ПрАТ «Галнафтохім» відповідних наслідків.

У цьому контексті суд у першу чергу підкреслює, що контролюючим органом базовано свої висновки здебільшого на даних щодо діяльності контрагентів позивача.

Однак, самі по собі порушення податкового законодавства, допущені певним учасником у ланцюгу постачання товарів/робіт/послуг, тягнуть негативні наслідки саме для такої особи та не можуть автоматично засвідчувати нездійснення конкретних господарських операцій іншими особами.

Суд зазначає, що лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків (позивача) з недобросовісними платниками податків із метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями цих осіб чи сприяння їм в ухиленні від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для висновку про порушення податкового законодавства позивачем.

В означеному ж випадку, відсутні які-небудь достовірні свідчення про те, що ПрАТ «Галнафтохім» було обізнане або навіть могло бути обізнане з діяльністю своїх контрагентів, яка, на думку податкового органу, є недобросовісною (фіктивною).

У цьому контексті слід покликатися також на практику Європейського суду з прав людини, який окреслив правило індивідуальної відповідальності платника податків, яке, зокрема, полягає у тому, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Зокрема, у п.71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Європейський суд з прав людини вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Вищенаведений висновок Європейський суд з прав людини повторно підтвердив і у рішенні у справі «Бізнес Саппорт Сентр» проти Болгарії», п.23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції.

А відтак, навіть за умови достовірного підтвердження обставин щодо порушення податкового законодавства контрагентом позивача чи іншими особами (подальшими фігурантами по ланцюгу постачання), це не може автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства позивачем, що може мати місце тільки в разі обізнаності позивача з такими порушеннями, в їх сприянні тощо (про що зазначено вище).

Продовжуючи, суд також надає критичної оцінки аргументації відповідача у частині нездійснення реальної господарської діяльності контрагентами-покупцями позивача та нездійснення реального постачання товарів, що учасниками правовідносин було задокументовано (як вказано вище), яка полягає в покликанні на судові рішення, зі змісту яких відповідач вбачає факти фіктивної діяльності ТзОВ «Компанія «Веліс» і ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг».

Суд, по-перше, наголошує на тому, що такі судові рішення лише свідчать про наявність певних досудових розслідувань, у яких згадуються контрагенти позивача. При цьому, не вбачається факту винесення за наслідком таких кримінальних проваджень вироків судів або ухвал про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, що в силу приписів ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України не є безумовною підставою для оцінки спірних господарських операцій нереальними. По-друге, такі відомості не стосуються позивача безпосередньо чи тих правовідносин, які пов`язані зі спірними рішеннями. А тому, самі по собі вони не можуть бути достатнім підтвердженням нереальності господарських операцій між позивачем і ТзОВ «Компанія «Веліс», ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг». По-третє, наведені контролюючим органом цитати зі судових рішень за своїм контекстом самі по собі не вказують на якісь конкретні порушення податкового законодавства не тільки позивача, а і його контрагентів, й вони є неконкретними та формальними.

Також недостатньо обґрунтованими є покликання податкового органу на інші обставини, які стосуються контрагентів позивача, такі як відсутність в них достатніх трудових ресурсів, основних засобів тощо. У даному випадку ці обставини не стосуються безпосередньо позивача. А крім того, вони не носять характеру безумовності в частині доказування неможливості провадження певним суб`єктом господарювання реальної діяльності, яка може здійснюватися, однак, без належного оформлення залучення трудових ресурсів, основних засобів (що, безумовно, свідчить про порушення в діяльності таких суб`єктів господарювання, однак, само по собі не повинно впливати на іншу юридичну особу позивача).

Відтак, підсумовуючи, суд відзначає, що наведені відповідачем аргументи щодо нездійснення ПрАТ «Галнафтохім» господарських операцій із ТзОВ «Компанія «Веліс» і ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг» не знайшли свого підтвердження та базуються на необґрунтованих припущеннях. В акті перевірки, висновки якого були підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, податковим органом лише абстрактно описано правовідносини між відповідними суб`єктами й без належного доведення та підтвердження доказами їх поставлено під сумнів і викладено тезу про їх нездійснення, яка не верифікується.

Таким чином, вимога позивача про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 02.03.2020 року № підлягає до задоволення.

У частині висновків і рішення податкового органу щодо неподання ПрАТ «Галнафтохім» звіту про контрольовані операції за 2018 рік суд зазначає наступне.

Згідно з п.п.39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України, платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 жовтня року, що настає за звітним, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

У звіті про контрольовані операції зазначається інформація про всі контрольовані операції, здійснені платником податків у звітному періоді.

Відповідно до п.п.39.2.1.1 Податкового кодексу України, контрольованими операціями є господарські операції платника податків, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків, а саме: а)господарські операції, що здійснюються з пов`язаними особами - нерезидентами, в тому числі у випадках, визначених п.п.39.2.1.5 Податкового кодексу України; б)зовнішньоекономічні господарські операції з продажу та/або придбання товарів та/або послуг через комісіонерів-нерезидентів; в)господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, зареєстрованими у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до п.п.39.2.1.2 Податкового кодексу України, або які є резидентами цих держав; г)господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі з доходів, отриманих за межами держави реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи. Перелік організаційно-правових форм таких нерезидентів в розрізі держав (територій) затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі внесення змін до переліку організаційно-правових форм нерезидентів у розрізі держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до цього підпункту, вони набирають чинності з 1 січня звітного року, що настає за календарним роком, у якому внесено такі зміни; ґ)господарські операції, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні.

Як установлено п.п.39.2.1.2 Податкового кодексу України, під час визначення переліку держав (територій) для цілей пп.«в» п.п.39.2.1.1 Податкового кодексу України Кабінет Міністрів України враховує такі критерії: держави (території), у яких ставка податку на прибуток підприємств (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижча, ніж в Україні, або які надають суб`єктам господарювання пільгові режими оподаткування, або в яких особливості розрахунку бази оподаткування фактично дозволяють суб`єктам господарювання не сплачувати податок на прибуток підприємств (корпоративний податок) або сплачувати його за ставкою, на 5 і більше відсоткових пунктів нижчою, ніж в Україні; держави, з якими Україною не укладені міжнародні договори з положеннями про обмін інформацією; держави, компетентні органи яких не забезпечують своєчасний та повний обмін податковою та фінансовою інформацією на запити центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Відповідно до п.п.39.2.1.4 Податкового кодексу України, господарською операцією для цілей трансфертного ціноутворення є всі види операцій, договорів або домовленостей, документально підтверджених або непідтверджених, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків, зокрема, але не виключно: операції з товарами, такими як сировина, готова продукція тощо; операції з придбання (продажу) послуг; операції з нематеріальними активами, такими як роялті, ліцензії, плата за використання патентів, товарних знаків, ноу-хау тощо, а також з будь-якими іншими об`єктами інтелектуальної власності; фінансові операції, включаючи лізинг, участь в інвестиціях, кредитах, комісії за гарантію тощо; операції з купівлі чи продажу корпоративних прав, акцій або інших інвестицій, купівлі чи продажу довгострокових матеріальних і нематеріальних активів; операції, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні.

Операції з контрагентом, зареєстрованим у державі (на території), включеній до зазначеного переліку, визнаються контрольованими з 1 січня звітного року, наступного за календарним роком, у якому держави (території) було включено до такого переліку.

Згідно з п.п.39.2.1.7 Податкового кодексу України, господарські операції, передбачені п.п.39.2.1.1 Податкового кодексу України (крім операцій, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні) і п.п.39.2.1.5 Податкового кодексу України, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови: річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 150 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік; обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

Господарські операції, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні, визнаються контрольованими, якщо обсяг таких господарських операцій, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

Так, матеріалами справи підтверджується, що між позивачем (позичальник) та NUVARENA LIMITED (кредитор) було укладено кредитний договір від 17.09.2010 року №К-22/09-1001, відповідно до якого кредитор зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі 15 000 000,00 доларів США (початково) у безготівковій формі на поповнення обігових коштів, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом (п.п.1.1-1.3 кредитного договору). За фактичне користування кредитом позичальник повинен був сплачувати кредитору 10,75% річних (п.1.5 кредитного договору). Додатковим договором від 28.05.2013 року сторони внесли зміни та доповнення до кредитного договору та погодили, зокрема, що за фактичне використання кредиту позичальник із 01.07.2013 року сплачує кредитору 11% річних (п.2 додаткового договору). Крім того, додатковим договором від 15.06.2018 року сторони погодили проводити сплату відсотків, нарахованих з 01.05.2018 року по 31.03.2020 року, після 31.03.2020 року (п.1 додаткового договору).

Як вбачається зі змісту акта перевірки від 12.02.2020 року №157/05.10/23958622, контролюючий орган ствердив про те, що операції щодо нарахування позивачем відсотків за кредитними зобов`язаннями перед нерезидентом NUVARENA LIMITED (Кіпр) слід вважати контрольованими відповідно до норми пп.«в» п.п.39.2.1.1 Податкового кодексу України (господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, зареєстрованими у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до п.п.39.2.1.2 Податкового кодексу України, або які є резидентами цих держав).

У зв`язку з чим, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 року №1045 було затверджено Перелік держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України, серед яких є Республіка Кіпр.

Проте, у цьому контексті потрібно взяти до уваги, що відповідно до п.п.39.2.1.2 Податкового кодексу України, під час визначення переліку держав (територій) для цілей пп.«в» п.п.39.2.1.1 Податкового кодексу України, Кабінет Міністрів України враховує як критерій ту обставину, що в державі (території) ставка податку на прибуток підприємств (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижча, ніж в Україні, або які надають суб`єктам господарювання пільгові режими оподаткування, або в яких особливості розрахунку бази оподаткування фактично дозволяють суб`єктам господарювання не сплачувати податок на прибуток підприємств (корпоративний податок) або сплачувати його за ставкою, на 5 і більше відсоткових пунктів нижчою, ніж в Україні.

Отже, визначальною ознакою визнання операції контрольованою в цьому розумінні є не сам факт віднесення країни до Переліку Держав (територій), які відповідають критеріям, установленим п.п.39.2.1.2 Податкового кодексу України, а наявність нижчої на 5 і більше відсоткових пунктів ставки податку на прибуток (корпоративного податку), ніж в Україні.

Так, суд зазначає, що у відповідності до п.п.133.2.1 п.133.2 ст.133 Податкового кодексу України, платниками податку на прибуток підприємств - нерезидентами є, зокрема, юридичні особи, які утворені в будь-якій організаційно-правовій формі та отримують доходи з джерелом походження з України, за винятком установ та організацій, що мають дипломатичні привілеї або імунітет згідно з міжнародними договорами України.

Відповідно до п.п.134.1.3 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню, згідно з п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України, з джерелом походження з України.

Підпунктом «а» п.п.141.4.1 п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України передбачено, що доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є, зокрема, проценти, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями.

Згідно з п.п.141.4.2 п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України, резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у п.п.141.4.1 п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у п.п.141.4.3-141.4.6 п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Відтак, ставка податку на прибуток, що підлягає сплаті резидентом з доходу джерелом походження з України, отриманого нерезидентом від провадження господарської діяльності, становить 15%.

У довідках Податкового управлінням 1472 Нікосія Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 25.05.2016 року та 08.08.2018 року, зазначено той факт, що NUVARENA LIMITED зареєстроване в Кіпрі, є його резидентом і всі його прибутки, отримані у будь-якій країні світу, оподатковуються у відповідності до Закону «Про податок на прибуток» Республіки Кіпр.

У відповідності до положень п.2 ст.25 Закону Республіки Кіпр «Про податок на прибуток» (витяг із якого наявний у справі), ставка корпоративного податку на прибуток у Республіці Кіпр з компаній (резидентів Республіки Кіпр) справляється в розмірі 12,5%.

Із огляду на те, що ставка податку прибуток в Республіці Кіпр становить 12,5 %, а ставка податку на прибуток в Україні становить 15%, навіть за умови відсутності чинних міжнародних договорів з Республікою Кіпр, резидентом якої є NUVARENA LIMITED, на користь якого здійснювались виплати, ставка податку на прибуток (корпоративний податок) у Республіці Кіпр на 2,5 відсоткових пунктів нижча, ніж в Україні.

Окрім того, 08.11.2012 року між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр було підписано Конвенцію про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, яка була ратифікована Україною 04.07.2013 року та набрала для неї чинності 07.08.2013 року.

Згідно зі ст.1 Конвенції, її дія поширюється на осіб, які є резидентами однієї чи обох Договірних Держав. У ст.2 Конвенції зазначено, що її дія поширюється на податки на доходи, що стягуються від імені Договірної Держави або її адміністративно-територіальних одиниць, або місцевих органів влади, незалежно від способу їхнього стягнення. Податками, на які поширюється дія Конвенції, зокрема, є в Україні податок на прибуток підприємств, а на Кіпрі корпоративний податок на прибуток.

Згідно зі ст.11 Конвенції, проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких процентів.

Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів. Спосіб застосування цих обмежень встановлюється компетентними органами Договірних Держав за взаємною домовленістю.

Відтак, оскільки ПрАТ «Галнафтохім» утримано з NUVARENA LIMITED 2% від загальної суми процентів, а останнім сплачено у бюджет Республіки Кіпр корпоративний податок на прибуток за ставкою 12,5% на виконання вимог Закону Республіки Кіпр «Про податок на прибуток», а загалом 14,5%, із точки зору суб`єктного критерію, а саме належність нерезидента до країни, в якій ставка податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижче, ніж в Україні, то така господарська операція не належить до контрольованої.

Окремо суд відзначає, що законодавець, визначаючи критерії віднесення господарської операції до контрольованої, наголошує також на тому, що така повинна впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток (про що зазначено вище). Однак, виплата відсотків нерезиденту не зменшує об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств за базовою ставкою та не збільшує витрати, а відображається у декларації про прибуток підприємства з метою контролю за правильністю оподаткування самої виплати доходу нерезиденту.

Так, відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

При цьому, операція з виплати відсотків нерезиденту не може відображатись на рахунках бухгалтерського обліку, які передбачені для обліку прибутків, збитків та фінансових результатів, позаяк, вона з одного боку зменшує активи (грошові кошти), а з другого боку зменшує зобов`язання по виплаті таких відсотків, отже, не змінює фінансовий результат. Відтак, операція між ПрАТ «Галнафтохім» та NUVARENA LIMITED із виплати процентів за користування кредитними коштами не відповідає окресленому вище критерію.

Крім цього, суд бере також до уваги й те, що у 2018 році позивачем узагалі не здійснювалося фактичної виплати нарахованих нерезиденту відсотків, що також зазначено й податковим органом у акті перевірки від 12.02.2020 року №157/05.10/23958622.

Із огляду на все викладене в цій частині, суд доходить обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для подання позивачем звіту по контрольованих операціях за 2018 рік, про що відповідач виклав помилковий висновок із безпідставним посиланням на норму пп.«в» п.п.39.2.1.1 Податкового кодексу України. Таким чином, вимоги позивача про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 02.03.2020 року № також підлягають до задоволення.

Тож, підсумовуючи, суд відзначає, що висновки відповідача, які були викладені за наслідками перевірки в акті від 12.02.2020 року №157/05.10/23958622 та які слугували підставою прийняття оспорюваних рішень, не знайшли свого підтвердження й базуються на необґрунтованих припущеннях контролюючого органу.

З огляду на вказане, суд наголошує на необхідності дотримання позиції Європейського Суду з прав людини, яку він висловив у п.45 рішення в справі «Бочаров проти України», п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Тобто, встановлюючи істину в справі, суд повинен ґрунтуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується також із практикою Європейського суду з прав людини, а саме, в п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Однак, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують правомірність діяльності позивача й дотримання ним вимог податкового законодавства (в спірних аспектах), факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки та заперечення, та ним не було спростовано доводів позивача.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем не доведено повністю правомірність своїх дій і рішень у відповідності до вимог, встановлених ч.2 ст.19 Основного Закону та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов є підставним і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з нормами ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких від носяться витрати на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

У зв`язку з чим, суд розподіляє обґрунтовані та підтверджені судові витрати на сторони, шляхом віднесення їх на відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Галнафтохім» (вул.Пасічна, 167, м.Львів, 79032; ідентифікаційний код юридичної особи в ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003; ідентифікаційний код юридичної особи в ) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень задоволити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.03.2020 року №.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.03.2020 року №.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003; ідентифікаційний код юридичної особи в ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Галнафтохім» (вул.Пасічна, 167, м.Львів, 79032; ідентифікаційний код юридичної особи в ) витрати по сплаті судового збору у сумі 15 387 (п`ятнадцять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 28 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 09.12.2020 року.