Справа № 440/2630/20
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 р.Справа № 440/2630/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Ральченка І.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Гіглава О.В., м. Полтава) від 27.07.2020 (повний текст рішення складено 03.08.2020) по справі № 440/2630/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправними та скасування постанови та припису

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправними та скасування постанови від 28.02.2020 №ПЛ6003/170/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами в розмірі 47230,00 грн та припису від 13.01.2020 №ПЛ6003/170/АВ/П про усунення виявлених порушень.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28 лютого 2020 року №ПЛ6003/170/АВ/П/ПТ/ТД-ФС.

Визнано протиправним та скасовано припис Управління Держпраці у Полтавській області про усунення виявлених порушень від 13 січня 2020 року №ПЛ6003/170/АВ/П.

Відповідач, Управління Держпраці у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проведено у відповідності до вимог чинного законодавства. Зазначає, що план спільних заходів на грудень 2019 року є лише джерелом інформації, за результату аналізу якої керівником органу контролю прийнято рішення про проведення інспекційного відвідування. При цьому, норма пп. З п. 5 Порядку не встановлює вичерпного переліку джерел інформації, натомість, передбачає, шо інформація може надходити і з інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством. Також, законодавець не пов`язує підставу проведення інспекційного відвідування з обов`язковістю наявної інформації у таких джерелах стосовно конкретної особи, оскільки такі висновки віднесено до компетенції керівника органу контролю результатами здійсненого ним аналізу наявної інформації. Управління Держпраці у Полтавській області звертає увагу на той факт, що було декілька підстав для здійснення інспекційного відвідування. Це і за рішенням керівника за наявності аналізу інформації, і доручення Прем`єр-міністра. Відповідно до вказаного Плану та аналізу інформації разом із працівниками ГУ ДФС у Полтавській області начальником Управління було прийнято рішення щодо необхідності інспектування суб`єктів господарювання саме в галузях сільського господарства, оптової і роздрібної торгівлі, де можливі ризики використання праці без оформлення трудових відносин на підставі норм міжнародного законодавства.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом Управління Держпраці у Полтавській області від 17.12.2019 №274П та направленням на проведення заходу державного контролю від 17.12.2019 №2363 головному державному інспектору Я. Ягодовській доручено проведення інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин ФО-П ОСОБА_1 /а.с. 58-59/.

У період з 18.12.2019 по 02.01.2020 головним державним інспектором Я. Ягодовською проведено інспекційне відвідування ФО-П ОСОБА_1 , адреса здійснення діяльності магазин-кафетерій ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за результатами якого складено акт інспекційного відвідування №ПЛ6003/170/АВ від 02.01.2020, у якому зафіксовано порушення ФО-П ОСОБА_1 частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України щодо допущення працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу /а.с. 61-63/.

Примірник акту вручено особисто ФО-П ОСОБА_1 02.01.2020 /а.с. 63/.

13.01.2020 Управлінням Держпраці у Полтавській області складено припис про усунення виявлених порушень №ПЛ6003/170/АВ/П, яким приписано ФО-П ОСОБА_1 у строк до 31.01.2020 усунути порушення частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України /а.с. 74-75/.

Листом від 17.01.2020 №02-12/519 Управління проінформувало позивача про опрацювання акту інспекційного відвідування від 02.01.2020 №ПЛ6003/170/АВ, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформленого працівника, що дає підстави для розгляду справи про накладення штрафу згідно статті 265 Кодексу законів про працю України у термін, визначений пунктом 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 / а.с. 76/

Вказаний лист отримано ФО-П ОСОБА_1 22.01.2020 / а.с. 76 зі звороту/.

У подальшому, 28.02.2020 Управлінням Держпраці у Полтавській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ6003/170/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, якою за порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України накладено на позивача штраф у розмірі 47230,00 грн /а.с. 77-78/.

Не погодившись з приписом про усунення виявлених порушень та постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що проведення перевірки як контрольного заходу передбачає обов`язкову наявність підстави, з якою закон пов`язує можливість її проведення. У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було незаконно ініційовано та здійснено позаплановий захід державного контролю діяльності позивача, правовим наслідком чого, з врахуванням приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка закріплює матеріально-правові основи діяльності суб`єкта владних повноважень, є те, що такий незаконний захід контролю не може породжувати виникнення законних підстав для застосування до суб`єкта господарювання відповідальності у вигляді приписів та штрафів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу вказаних правових норм слідує, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Укладення трудового договору передбачено у ст. 24 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання ч.3 ст. 24 КЗпП України було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413, якою затверджено Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу.

Судами встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу Управління Держпраці у Полтавській області від 17.12.2019 за № 274П проведення інспекційного відвідування позивача було зумовлено розпорядженням КМУ від 05.09.2018 р. №649-р. "Про заходи, спрямовані на детінізацію відносин у сфері зайнятості населення".

За результатами інспекційного відвідування складено акт, з якого вбачається, що такий захід державного контролю відносно Позивача проводився відповідно до вимог Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №823 (надалі - Порядок №823) (а.с. 19-21).

Зі змісту оскаржуваної постанови від 28.02.2020 слідує, що остання винесена на підставі акта інспекційного відвідування з питань додержання позивачем законодавства про працю від 02.01.2020 та за порушення позивачем вимог абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України (фактичного допуску позивачем до роботи ОСОБА_2 без оформлення трудового договору) накладено штраф в розмірі 47230 грн. (а.с.29).

Слід також зазначити, що основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, врегульовані Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 (далі - Порядок № 823).

За приписами п.5 Порядку №823 визначений вичерпний перелік підстав для проведення вказаних інспекційних відвідувань, в тому числі, за дорученням Прем`єр-міністра України (п.8), але такі підстави повинні містити інформацію про порушення конкретним об`єктом відвідування вимог законодавства про працю.

Згідно п.1 розпорядження КМУ від 05.09.2018 р. №649-р. Державній службі з питань праці, Державній фіскальній службі, Пенсійному фонду України, Національній поліції, іншим центральним органам виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування доручалося лише проведення починаючи з 5 жовтня 2018 р. в установленому порядку комплексних заходів, спрямованих на детінізацію зайнятості та доходів населення. Тобто, таке розпорядження КМУ від 05.09.2018 №649-р. не можна ототожнювати як доручення Прем`єр-міністра України на проведення інспекційного відвідування відносно Позивача, так як воно не містить інформацію про порушення саме Позивачем вимог законодавства про працю.

Проте, як правильно вказав суд першої інстанції, означений наказ відповідача не містить жодного посилання, що інспекційне відвідування відносно позивача проводиться на виконання конкретних комплексних заходів Відповідача та інших центральних органів виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування.

Відтак, призначення інспекційного відвідування відносно позивача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому вказаний акт інспекційного відвідування від 02.01.2020 не є належним доказом на підставі якого до позивача можуть бути застосовані фінансових санкцій.

За відсутності таких доказів суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави проведення перевірки були відсутні, а посилання відповідача лише на нормативний акт без викладення, опису наявної інформації та джерел її отримання суперечить загальним принципам контролю, такі дії суб`єкта владних повноважень є свавільними, оскільки вчиненні з грубим порушенням Закону № 877, Порядку № 823 та ст. 19 Конституції України.

Колегія суддів зазначає, що у відповідача була відсутня будь- яка інформація щодо ФОП ОСОБА_1 , яка отримана у спосіб передбачений Законом України № 877-V, Порядком № 823 та яка була достатньою для призначення інспекційного відвідування.

Проведення перевірки як контрольного заходу передбачає обов`язкову наявність підстави, з якою закон пов`язує можливість її проведення. Відсутність підстав для проведення перевірки дає право суду зробити висновки про відсутність яких-небудь правових наслідків такої перевірки та тягне за собою скасування рішень, що прийняті за її результатами.

Оскільки відповідач не дотримався жодного з принципів визначених ч. 2 ст. 2 КАС України при прийнятті рішення, допустив порушення процедури призначення та проведення перевірки, то колегія суддів не надає оцінки порушенням виявленим в акті перевірки та іншим аргументам відповідача щодо суті виявлених порушень.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження відповідача з оцінкою обставин справи судом першої інстанції.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 по справі № 440/2630/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 08.12.2020.