Справа № 640/22702/19
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року м. Київ № 640/22702/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача здійснити розрахунок можливої суми пенсії позивача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не надав належну відповідь на звернення позивача про здійснення розрахунку можливої суми пенсії позивача.

Відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки розрахунок пенсійної виплати можливий виключно під час розгляду звернення про призначення чи перерахунок пенсії.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 01.02.2011, де по 19.09.2018 отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з 20.09.2018 по 28.02.2019 - пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а з 01.03.2019 позивача переведено на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших категорії громадян».

Позивач, плануючи перейти з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших категорії громадян» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про здійснення розрахунку можливої суми пенсії при такому переведенні.

Листом від 07.10.2018 № 229766/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що законодавством не передбачено здійснення органами Пенсійного фонду України розрахунку суми можливої пенсії, та, у разі наявності підстав для проведення перерахунку пенсії, відповідач пропонує звернутись до пенсійного органу з заявою відповідного зразка.

Позивач, вважаючи, що відповідач зобов`язаний здійснити розрахунок можливого розміру пенсії, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Пунктом 13 частини другої статті 64 Закону № 1058-IV визначено, що виконавча дирекція Пенсійного фонду (до складу якої входять територіальні управління) зобов`язана надавати безоплатно страхувальникам і застрахованим особам в усній та письмовій формі, а також через засоби масової інформації консультації з питань застосування законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, роз`яснювати їхні права, обов`язки і відповідальність, порядок сплати страхових внесків, заповнення звітності та інші питання відповідно до цього Закону.

Таким чином, до обов`язків пенсійного органу входить надання пенсіонерам консультації на їх заяви, запити або звернення. Водночас, такі запити мають стосуватись виключно питань інформативного характеру та не створювати для заявників певних юридичних наслідків, що будуть тягнути за собою зміну обсягу прав та свобод осіб, що звернулись з такими зверненнями.

При цьому, до повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України також відноситься обов`язок щодо письмового інформування застрахованих осіб про набуття права на призначення пенсії і порядок її призначення, про призначення або відмову в призначенні пенсії, її розмір, порядок виплати, а також про можливість та умови переходу на інший вид пенсії та порядок оскарження рішень виконавчих органів Пенсійного фонду.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Отже, Законом № 1058-IV визначено окрему владно-управлінську функцію територіальних органів Пенсійного фонду України, що полягає у проведенні призначення та/або перерахунку пенсійної виплати за відповідним зверненням особи, порядок подання яких визначений підзаконними нормативно-правовими актами.

Тобто, визначення пенсійним органом суми пенсійної виплати у будь-якому разі призведе до зміну обсягу прав пенсіонера, наприклад, у вигляді збільшення розміру пенсії або відмову у її збільшенні, що безперечно вплине на майновий стан особи, що звернулась.

Враховуючи викладене, така інформація не може надаватись пенсійним органом у вигляді консультації та надання відповіді на звернення інформативного характеру. Розрахунок суми пенсії позивача може здійснюватись виключно на підставі його звернення про призначення та/або перерахунок пенсії.

У даному випадку, позивач не звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про проведення перерахунку пенсії, на чому наголошує сам позивач у позовній заяві. Звернення позивача стосувалось виключно надання інформації щодо розрахунку можливого розміру пенсії, тоді як розрахунок або перерахунок пенсії є можливим лише за відповідним зверненням позивача в порядку, передбаченому законодавством.

Так, у разі звернення позивача з заявою про переведення на інший вид пенсії, відповідачем буде проведено розрахунок та у разі доцільності його буде переведено на обраний вид пенсії, тоді як у разі зменшення розміру пенсії в результаті такого переведення пенсійним органом буде відмовлено у переведенні.

Зазначене рішення відповідача буде актом індивідуальної дії, яке вчинене за результатом здійснення відповідачем своїх владних управлінських повноважень щодо позивача, а отже матиме для нього певні юридичні наслідки, а тому у разі порушення таким рішенням прав та свобод позивача, він матиме право на його оскарження.

Натомість, до повноважень пенсійного органу не входить надання розрахунку можливого розміру пенсії, а отже відповідач правомірно відмовив у розгляді звернення, запропонувавши позивачеві звернутись з відповідною заявою встановленого зразка з урахуванням вимог законодавства.

Таким чином, твердження позивача щодо протиправної бездіяльності позивача не відповідають дійсності та не нормативно не пітверджуються, а отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено своїх позовних вимог, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

З огляду на зазначене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов