Справа № 464/4175/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 464/4175/20 пров. № А/857/12403/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 16 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції Мичка Б.Р.,

час ухвалення рішення 16.09.2020 року, 15:59 год,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 16.09.2020 року,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області (далі відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 5100 грн. за ч.1 ст. 203 КУпАП серії ПН МОД № 003393 від 30.07.2020 року, складеною заступником начальника ГУ ДМС України в Одеській області Максименком А.В., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 16 вересня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 29.07.2020 року співробітниками УКР ГУНП в Одеській області було виявлено та доставлено до ГУ ДМС України в Одеській області особу, яка назвалася особою без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При наданні пояснень позивач зазначив про свою належність до громадянства України та повідомив, що здійснив вихід з громадянства Грузії в 2015 році. Однак із проведеного обліку ДМС України позивач процедуру набуття громадянства України у встановленому законом порядку не проходив. За результатами службового розслідування було встановлено, що паспорт громадянина України на ім`я позивача оформлено з порушенням законодавства, а тому підстав вважати його громадянином України немає.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися. При цьому, судом призначалася відеоконференція з Приморським районним судом м.Одеси, однак представник відповідача у визначений судом час для проведення відеоконференції не з`явився.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МОД № 003363 від 29.07.2020 року вбачається, що 29.07.2020 року о 23.28 год. за адресою м. Одеса, вул. Преображенська, 64 було виявлено особу без громадянства - позивача, який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме - проживав без документів на право проживання в Україні, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 203 КУпАП (а.с. 11, Том 1).

Відповідно до оскаржуваної постанови від 30.07.2020 року на позивача накладено стягнення за адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 203 КУпАП.

Виносячи вищезазначену постанову відповідач вважав, що 31.03.2003 року позивач документувався паспортом громадянина України НОМЕР_1 Баранівським РВ УМВС України в Житомирській області, проте, на підставі висновку службової перевірки по факту документування позивача паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон, винесеного начальником відділення паспортної роботи та громадянства ВГІРФО УМВС України в Житомирській області та затвердженого керівництвом УМВС України в Житомирській області 19.04.2006 року, паспорт громадянина України, виданий позивачу, вирішено вважати виданим безпідставно. Крім того, щодо позивача приймались рішення про примусове повернення з України, а тому у відповідача були наявні всі підстави для прийняття оскаржуваної постанови.

З матеріалів справи вбачається, що на момент прибуття на територію України позивач був громадянином СРСР та мав паспорт зразка СРСР, виданий на підставі абз. 2 п. 1 розділу І Положення про паспортну систему СРСР, затв. Постановою Ради Міністрів СРСР від 28.08.1974 року № 677 і був прописаний 15.05.1991 року в с. Суємці Баранівського району Житомирської області згідно діючої на той момент Постановою Ради міністрів СРСР від 28.08.1974 року № 678 «Про деякі правила прописки громадян».

У грудні 2002 року позивач звернувся з заявою про обмін паспорта колишнього СРСР на паспорт громадянина України, та 31.01.2003 року Баранівським РВ УМВС України в Житомирській області був документований паспортом громадянина України НОМЕР_1 .

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 15.07.2015 року у справі № 273/829/15-ц, яке набуло законної сили, було встановлено факт проживання позивача території України у період часу з травня 1991 року та на момент проголошення 24.08.1991 року незалежності України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року, яке набуло законної сили згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020 року (справА № 1.380.2019.002075), були визнані протиправними дії Управління Державної міграційної служби в Житомирській області щодо внесення 21.12.2017 року відомостей в інформаційну систему «Недійсний документ» відносно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Баранівським РВ ІМВС України в Житомирській області 31.01.2003 року на ім`я позивача на підставі висновку службової перевірки від 19.04.2006 року та зобов`язано Управління Державної міграційної служби в Житомирській області видалити відомості з інформаційної системи «Недійсний документ» відносно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Баранівським РВ УМВС України в Житомирській області 31.01.2003 року на ім`я позивача, внесених туди на підставі висновку службової перевірки по факту документування позивача паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон від 19.04.2006 року.

Вказаним рішенням було також встановлено, що позивач, в порядку обміну паспорта зразка 1974 року серії НОМЕР_2 , оформленого 19.09.1990 року ОВС м. Кутаїсі, Грузії, Баранівським РВ УМВС України в Житомирській області 31.01.2003 року був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 . На підставі паспорта громадянина України, 30.12.2003 року відділом громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Житомирській області документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , терміном дії до 30.12.2013 року.

Таким чином, у апеляційного суду є сумніви щодо правильності висновку відповідача, що позивач не є громадянином України, враховуючи наявність у нього діючого паспорта громадянина України.

Згідно ч.1 ст. 203 КУпАП передбачено відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, у вигляді накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову, не дослідив всі наявні докази, не встановив всіх обставини справи та прийняв необгрунтоване рішення з порушенням принципу добросовісності.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 272,286,308,310,315,316,321,322,325 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 16 вересня 2020 року у справі № 464/4175/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 09 грудня 2020 року