Справа № 120/4468/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 грудня 2020 р. Справа № 120/4468/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Кобильняк А.О.,

представника позивачки Нестерук М.І.,

представника відповідача Сисак Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження заяву позивача про поновлення строку звернення до суду та клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

28.08.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неприсвоєння позивачці чергового 3 рангу державного службовця категорії "Б" та зобов`язання відповідача присвоїти позивачці черговий 3 ранг державного службовця категорії "Б" з 21.04.2020, внести відповідний запис до трудової книжки позивачки та здійснити перерахунок та виплату позивачці різниці у надбавці до посадового окладу за присвоєння 3 рангу державного службовця категорії "Б" у відповідності до додатку № 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році" з 21.04.2020 по 16.07.2020 включно (а.с. 1-5).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що наказом Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 20.03.2017 № 66/ОС-17 позивачка була призначена на посаду начальника управління персоналу міжрегіонального управління за результатами конкурсу, а наказом від 21.04.2017 № 86/ОС-17 позивачці присвоєно 4 ранг державного службовця категорії "Б".

Позивачка зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 39 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі Закон № 889-VIII) черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності.

На думку позивачки, оскільки вона більше 3 років займала посаду державної служби категорії "Б", перебувала у 4 рангу державної служби, успішно пройшла оцінювання та не мала дисциплінарних стягнень, то з 21.04.2020 їй мав бути присвоєний 3 ранг державного службовця. Позивачка зауважує, що 14.04.2020 належним чином підготовлене подання на присвоєння їй такого рангу було подане управлінням персоналу керівництву міжрегіонального управління, але без жодних пояснень залишене без розгляду та повернуте до управління персоналу.

Наказом Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 15.07.2020 № 137/ОС-20 позивачку звільнено з посади начальника управління персоналу у зв`язку з припиненням державної служби, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII, з 16.07.2020.

16.07.2020, в останній день служби, позивачка вирішила звернутись до керівництва міжрегіонального управління з проханням, викладеним у письмовій заяві, щодо присвоєння їй чергового рангу державного службовця. Однак така заява була повернута до управління персоналу без резолюції в.о. начальника міжрегіонального управління, після чого працівники канцелярії управління відмовилися від реєстрації заяви. Тому позивачка була вимушена надіслати таку заяву поштовими засобами зв`язку. Оскільки відповідь на заяву відповідач не надав, позивачка звернулася за правовою допомогою до адвоката. Скерований відповідачу адвокатський запит був розглянутий з порушенням встановленого законом строку, а з отриманої відповіді стало зрозуміло, що відповідач відмовляється присвоювати позивачці черговий ранг.

Відтак за захистом своїх прав та інтересів позивачка звертається до суду.

Ухвалою суду від 28.09.2020 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16.10.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні. Серед іншого, відповідач вказує на те, що позивачка без поважних причин пропустила місячний строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України. Так, про неприсвоєння чергового рангу позивака достовірно знала на момент її звільнення з державної служби 16.07.2020. Разом з тим, з позовом до суду позивачка звернулась лише 28.08.2020, тобто поза межами місячного строку. При цьому клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивачка не подала (а.с. 53-57).

19.10.2020 до суду надійшли письмові пояснення представника позивачки, адвоката Нестерук М.І., у яких представник заперечує доводи та аргументи відповідача, наведені у відзиві на позов (а.с. 72-75).

Разом з вказаними поясненнями представник позивачки також подала заяву про поновлення строку звернення до суду (а.с. 79).

Заява обґрунтовується тим, що у день звільнення з державної служби 16.07.2020 позивачка вкотре звернулась до керівництва міжрегіонального управління з проханням присвоїти їй черговий ранг державного службовця. Оскільки у реєстрації та прийнятті до розгляду відповідної письмової заяви їй було відмовлено, позивачка була змушена направити заяву поштою. Відповідь на цю заяву позивачка так і не отримала.

Крім того, представник позивачки зазначає, що 03.08.2020 на адресу відповідача був направлений адвокатський запит про надання документів та інформації щодо підстав неприсвоєння позивачці чергового рангу державного службовця. Такий запит відповідач отримав 04.08.2020, але відповідь на нього надіслав лише 17.08.2020, тобто з перевищенням 5-денного строку для його розгляду та вже після закінчення строку звернення до суду. До того ж відповідь на адвокатський запит адвокат фактично отримала тільки 21.08.2020, а вже 28.08.2020 до суду було подано позовну заяву.

Отже, на думку представника позивачки, стороною позивача вживалися усі належні заходи для досудового вирішення спору, а дії позивачки були сумлінними та не свідчать про її небажання вчасно звернутися до суду за захистом своїх прав.

Також представник позивачки просить суд врахувати, що у даному випадку має місце триваюче правопорушення зі сторони відповідача, який проявляє бездіяльність у неприсвоєнні позивачці чергового рангу. Тому пропуск процесуального строку не повинен слугувати засобом легалізації такого триваючого правопорушення.

27.11.2020 до суду надійшло письмове клопотання представника позивачки про надання додаткових письмових доказів, а саме відповіді Військової прокуратури Вінницького гарнізону від 22.10.2020 № 4/2496 на адвокатський запит від 19.10.2020 (а.с. 80-83).

Ухвалою суду від 26.11.2020 подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Судове засідання призначено на 07.12.2020. Цією ж ухвалою у відповідача витребувано для огляду у судовому засіданні матеріали особової справи позивачки.

07.12.2020 до суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду без поважних причин (а.с. 90).

В судовому засіданні представник позивачки підтримала заяву про поновлення строку звернення до суду. Просить суд не обмежувати право позивачки на судовий захист та поновити їй строк звернення до суду з цим позовом, який пропущений з поважних причин.

Представник відповідача клопотання заперечила та просить позовну заяву залишити без розгляду. Вважає, що звернувшись до суду 28.08.2020, позивачка без поважних причин пропустила місячний строк звернення до суду, який необхідно обчислювати з дня її звільнення з державної служби, а саме з 16.07.2020.

Вирішуючи клопотання сторін, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Предмет спору у цій справі стосується неприсвоєння позивачці чергового 3 рангу державного службовця категорії "Б" під час її перебування на державній службі в Центрально-Західному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на посаді начальника управління персоналом.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, ця справа пов`язана з проходженням особою публічної служби і у справах цієї категорії для звернення до суду законом встановлено місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів.

Як видно з матеріалів справи, позовна заява подана безпосередньо до суду 28.08.2020 (вх. № 24254/20).

Сторони погоджуються з тим, що у даному випадку строк звернення до суду необхідно обчислювати з дня звільнення позивачки з державної служби 16.07.2020.

Таким чином, цю обставину суд визнає безспірною і виходить з того, що перебіг строку звернення до суду в цій справі розпочався з 17.07.2020. Натомість позивачка подала позов 28.08.2020, а отже пропустила місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Водночас під поважними причинами необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Такі обставини мають бути підтвердженні належними доказами.

Судом встановлено, що наказом Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 15.07.2020 № 137/ОС-20 позивачку звільнено з державної служби з 16.07.2020 на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII (а.с. 14).

Оскільки станом на день звільнення зі служби позивачці не було присвоєно черговий ранг державного службовця, на який, як вважає позивачка, вона мала право, 16.07.2020 позивачка поштою подала заяву на ім`я в.о. начальника Управління Бойчука В.В., в якій просила присвоїти їй черговий 3 ранг державного службовця з 21.04.2020, як це передбачено вимогами Закону України "Про державну службу" (а.с. 18).

Вказану заяву позивачка надіслала перевізником "Нова пошта", що підтверджується експрес-накладною № 4690 від 16.07.2020. Згідно з програмою відстежень таке поштове відправлення вручене відповідачу 17.07.2020 за адресою: м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2-А, тобто за адресою відповідача (а.с. 19-20).

Відповідач заперечує факт отримання вказаного поштового відправлення та звертає увагу на те, що в графі експрес-накладної "одержувач" вказано приватну особу " ОСОБА_2 ".

Проте такі доводи суд оцінює критично, оскільки визначальним в даному випадку є те, що позивачка у належний спосіб надіслала відповідачу заяву, в якій просила вирішити питання про присвоєння їй чергового рангу державного службовця. Тобто, по-перше, позивачка вжила заходи, спрямовані на добровільне вирішення спору. І, по-друге, подавши таку заяву, позивачка очікувала на її розгляд відповідачем та отримання відповіді по суті цього питання для того, щоб визначитись щодо своїх подальших дій.

Натомість відповідач заяву позивачки не розглянув та відповідь на неї не надав.

Це при тому, що, як видно з матеріалів особової справи позивачки, наказ від 16.06.2020 № 2/ос/сг-20 про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення зауваження надсилався на адресу позивачки також перевізником "Нова пошта", і у відповідній експрес-накладній також зазначено, що одержувачем є ОСОБА_1 як приватна особа, а не як начальник управління персоналу Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (а.с. 104-106).

З наведеного суд робить висновок, що відповідач використовує "подвійні стандарти" та з надуманих причин проігнорував заявою позивачки від 16.07.2020.

Крім того, судом встановлено, що позивачка, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неприсвоєння їй чергового рангу державного службовця, звернулася за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_3 , з якою 27.07.2020 уклала договір про надання правничої допомоги № 008-ас (а.с. 31).

З метою захисту інтересів позивачки, 04.08.2020 вказаний адвокат надіслала на адресу відповідача адвокатський запит, в якому просила повідомити, чи присвоєно позивачці черговий 3 ранг державного службовця і якщо так, то надати відповідні докази, а якщо ні, то повідомити обґрунтовані підстави для відмови у вчиненні цих дій. Крім того, у запиті адвокат просила повідомити про хід розгляду заяви позивачки від 16.07.2020, що була отримана відповідачем 17.07.2020, а також надати їй копії окремих документів: наказу про призначення позивачки на посаду, її особову картку державного службовця, заяву позивачки про присвоєння чергового 3 рангу, проекту відповідного наказу та наказу про звільнення позивачки (а.с. 21-22).

Вищезазначений адвокатський запит відповідач отримав 04.08.2020, що підтверджується системою відстеження поштових відправлень АТ "Укрпошта" та визнається у відзиві на позовну заяву (а.с. 24, 55).

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Отже, отримавши адвокатський запит представника позивачки 04.08.2020, відповідач повинен був надати адвокату запитувану інформацію та копії документів до 11.08.2020.

Як з`ясовано судом, відповідь відповідача на вказаний адвокатський запит датована 10.08.2020 за № 5.1/610-20/Н-481. Втім, фактично її було відправлено поштою на адресу адвоката лише 17.08.2020 простим листом (а.с. 25-26). Як наслідок, адвокат отримала відповідь тільки 21.08.2020.

Суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що не розгляд заяви позивачки від 16.07.2020 та несвоєчасне направлення відповіді на адвокатський запит від 04.08.2020 перешкодили зверненню позивачки до суду у встановлений законом строк, тобто до 17.08.2020. Адже, з однієї сторони, позивачка сподівалась на добровільне вирішення спору і на те, що черговий ранг їй все-таки буде присвоєно, що виключатиме необхідність звернення до суду. А з іншої, відсутність інформації щодо підстав неприсвоєння позивачці чергового рангу та документів, пов`язаних з цим питанням, унеможливлювало оформлення обґрунтованої позовної заяви та, відповідно, звернення до суду щодо оскарження бездіяльності відповідача.

Таким чином, встановлені судом обставини в сукупності з матеріалами справи свідчать про те, що позивачка з поважних причин не дотрималась строку звернення до адміністративного суду у цій справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких полягає в тому, щоб не допустити судовий процес у безладний рух.

Проте не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя має бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

В рішеннях від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Есколано Каваніллес проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене, керуючись принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд доходить висновку про необхідність поновлення позивачці строку звернення до адміністративного суду.

Відтак заяву позивачки належить задовольнити, а клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 121, 122, 166, 248, 256, 293, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду задовольнити.

2. Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду в адміністративній справі за її позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

3. Клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала в повному обсязі складена 10.12.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович