Справа № 400/1250/20
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 р. Категорія 111030300м.ОдесаСправа № 400/1250/20
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.11.2019 р. № 7, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до ГУ ДПС у Миколаївській області з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 7 від 22.11.2019 року про збільшення розміру грошового зобов`язання по податку на додану вартість на 193006 гривень, мотивуючи його тим, що автомобіль Volvo XC 90 був придбаний після 01.07.2015 року, що підтверджується відповідними накладними. А за таких обставин він не підпадає під дію п.189.1 ст.189 Податкового кодексу України, на яку посилається контролюючий орган. Також, в матеріалах перевірки відсутні будь-які належні та допустимі докази з приводу того, що придбаний автомобіль використовується не для господарської діяльності, а в інших цілях. Автомобіль був придбаний у контрагента з урахуванням податку на додану вартість, що знайшло своє відображення у податковій накладній. Таким чином, в даному випадку фактично мав місце податковий кредит. Згідно зі ст.198.1 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, окрім акту перевірки від 21.10.2019 року з приводу того, що автомобіль не використовується у власній господарській діяльності.

Учасники справи сповіщались належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання, однак своїм правом на участь в розгляді апеляційної скарги не скористались та у судове засідання не з`явилися, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження згідно ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований в статусі фізичної особи-підприємця з 10.02.1997 року. Основним видом діяльності підприємця ОСОБА_1 є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); допоміжна діяльність у рослинництві; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; вантажний автомобільний транспорт та інше.

ФОП ОСОБА_1 знаходиться на загальній системі оподаткування та зареєстрований платником податку на додану вартість.

В 2016 році ОСОБА_1 придбав у ТОВ "Вікінг Моторз" автомобіль Volvo XC 90 загальною вартістю 2 068 208, 12 гривень, в т.ч. ПДВ 344 701, 35 гривень.

ТОВ "Вікінг Моторз" були виписані на адресу ФОП ОСОБА_1 податкові накладні на загальну суму податку на додану вартість 344 701, 35 гривень.

Зазначену суму, ФОП ОСОБА_1 включив до складу податкового кредиту за вересень-грудень 2016, січень, липень, вересень, жовтень 2017.

В період з 23.09.2019 по 04.10.2019 ГУ ДПС у Миколаївській області провело документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 , за результатами чого складено Акт від 21.10.2019 №129/14-29-33-07/ НОМЕР_1 .

Під час перевірки контролюючий органі дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_2 необґрунтовано відніс до складу податкового кредиту суму 344 701, 35 гривень, сплачених ТОВ "Вікінг Моторз" за автомобіль Volvo XC.

З урахуванням строків давності, контролюючим органом обраховано суму заниження податкового зобов`язання по податку на додану вартість на суму 154 405 гривень.

22.11.2019 уповноваженою особою ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 7 про визначення ФОП ОСОБА_2 грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 154 405 гривень та 38 601 гривень штрафних санкцій.

Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутні первинні документи, що підтверджують використання автомобіля у господарської діяльності, а тому контролюючий орган правомірно дійшов висновку про необхідність нарахування податкових зобов`язань.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до п.п. "г" п. 198.5. ст.198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Тобто, фізична особа-підприємець, має право на віднесення до податкового кредиту сум, сплачених продавцю за придбання автомобілю, за умови, що цей автомобіль в подальшому буде використовуватися у господарській діяльності фізичної особи-підприємця.

У разі використання автомобілю в операціях, що не є господарською діяльністю, фізична особа-підприємець, у разі включення суми податку до податкового кредиту, зобов`язана нарахувати податкові зобов`язання, скласти та зареєструвати податкову накладну.

Таким чином, визначальним у цьому випадку є використання автомобіля у господарській діяльності.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту та складу витрат належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання на суму понесених витрат, що підлягають перерахуванню до бюджету.

Саме позивач повинен довести первинними документами, що придбаний ним у ТОВ "Вікінг Моторз" автомобіль Volvo XC використовується в операціях господарської діяльності.

Натомість з Акту перевірки від 21.10.2019 № 129/14-29-33-07/ НОМЕР_1 не вбачається, що під час перевірки ФОП ОСОБА_1 надавалися документи, які підтверджують використання автомобіля Volvo XC в операціях господарської діяльності.

Не надавались позивачем такі документи також під час адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення № 7, а також до позову по цій справі.

Взагалі, ані в позовній заяві, ані в адміністративній скарзі ФОП ОСОБА_1 жодним чином не згадується та обставина, що автомобіль Volvo XC якимось чином використовується ним в операціях господарської діяльності. Тобто, твердження відповідача про невикористання автомобіля у господарської діяльності, позивачем не заперечено.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Також, слід зазначити, що фізична особа-підприємець, має право на віднесення сум податку, сплаченого під час придбання автомобіля до податкового кредиту, лише за умови документального підтвердження використання цього автомобіля у господарської діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 справа № 2а/0370/553/11 та від 27.02.2020 справа № 807/2235/15.

Враховуючи відсутність у позивача первинних документів, що підтверджують використання автомобіля у господарської діяльності, контролюючих орган правомірно дійшов висновку про необхідність нарахувати податкові зобов`язання.

Щодо аргументів апелянта про придбання автомобіля після 01.07.2015 року, а тому не розповсюдження на нього вимоги п.198.5 ст.198 ПК України, слід зазначити, що це помилкове твердження виходячи з наступного.

Викладене у дужках посилання на операції з придбання товарів, послуг, необоротних активів до 01.07.2015 року, є лише темпоральним застереженням, яке надає можливість використовувати цю норму права щодо правовідносин, які виникли до цієї дати. Натомість дія цієї норми спрямована на майбутнє, та жодним чином не обмежена датою 01.07.2015 року.

Посилання апелянта на строки давності, передбачені Цивільним кодексом України є недоречним, оскільки зазначені строки не застосовуються до податкових правовідносин.

Строки давності у податкових правовідносинах визначені ст.102 ПК України, і в цьому випадку вони не були порушені контролюючим органом.

Так, у Акті перевірки описана загальна сума заниження податкового зобов`язання 185 277, 36 гривень, але у податковому повідомленні-рішення, контролюючим органом враховано, що сума 30 872, 27 гривень за вересень 2016 р. знаходиться за межами строків давності, та визначено суму донарахування 154 405 гривень.

Розрахунок штрафних санкцій по результатами документальної планової виїзної перевірки відповідає вимогам Податкового кодексу України, є інформативним та зрозумілим.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року по справі № 400/1250/20, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.