Справа № 640/25341/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року м. Київ № 640/25341/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., у відсутність учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні без його фіксування за допомогою технічних звукозаписувальних засобів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання дій та бездіяльності незаконними, визнання постанов незаконними, зняття арешту з майна та коштів, визнання рішення незаконним,

установив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) з позовною заявою до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій просила:

- визнати дії, бездіяльність відповідачів - незаконними;

- визнати постанову про відкриття виконавчого провадження №60543560 головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нікітіної Марини Олександрівни про арешт та стягнення коштів з громадянки ОСОБА_1 , на підставі сфальшованої дати 22.04.2019, як дати набрання чинності рішення №408/14 від 24.12.2013 Добропільского об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, - незаконною;

- зняти арешт з усього майна та коштів ОСОБА_1 , в тому числі за рішенням №408/14 від 24.12.2013 Добропільского об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, та виконавчим листом Донецького окружного адміністративного суду №805/2255/15-а від 05.10.2015 про сплату 35181,24 грн;

- зобов`язати відповідачів відшкодувати реальні збитки, які позивачка вже понесла і які повинна буде ще обов`язково понести за час розгляду цієї справи;

- зобов`язати відповідачів поновити порушенні права ОСОБА_1 на отримання пенсії шляхом термінової сплати в Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» замість позивача 3518,12 грн по постанові державного виконавця Нікітіної Марини Олександрівни від 08.11.2019 у виконавчому провадженні №60543560, які підлягають обов`язковій сплаті, як захід для розблокування її коштів;

- зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у місті Києві віднайти виконавчий лист №805/2255/15-а від 05.10.2015 та повернути без виконання у справу №805/2255/15-а, яка зберігається в Окружному адміністративному суді міста Києва, повідомити суд та позивача про виконання;

- визнати рішення №408/14 від 24.12.013 Добропільского об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, незаконним, таким, що не підлягає виконанню до стягнення;

- стягнути з відповідачів за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків.

На виконання вимог ухвали суду позивачем до суду подано заяву про заміну сторони у справі, а саме: Головного територіального управління юстиції у місті Києві на Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), та заяву про зменшення позовних вимог, з урахуванням якої позивач просить суд:

- визнати дії, бездіяльність відповідачів - незаконними;

- визнати постанови про виконавче провадження №60543560, винесені головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нікітіною Мариною Олександрівною про арешт та стягнення коштів з громадянки ОСОБА_1 на підставі сфальшованої дати 22.04.2019, як дати набрання чинності рішення №408/14 від 24.12.2013 Добропільского об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, - незаконними;

- зняти арешт з майна та коштів ОСОБА_1 , в тому числі за рішенням №408/14 від 24.12.2013 Добропільского об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, та виконавчим листом Донецького окружного адміністративного суду №805/2255/15-а від 05.10.2015 про сплату 35181,24 грн;

- визнати рішення №408/14 від 24.12.2013 Добропільского об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, незаконним, таким, що не підлягає виконанню до стягнення з підстав пропуску строку до стягнення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що Міністерством юстиції України не надано відповіді на скарги позивача, а направлено їх для розгляду до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, чим допущено протиправну бездіяльність. Окрім того, Міністерство юстиції України не здійснює належного контролю за діяльністю територіальних органів.

Також позивач стверджувала, що Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві протиправно прийнято до виконання рішення №408/14 від 24.12.2013 Добропільского об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, з огляду на пропуск строку пред`явлення такого рішення до виконання, адже вказане рішення вже було предметом судового розгляду в адміністративній справі №805/2255/15-а. Окрім того, при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем не перевірена дата набрання чинності рішенням пенсійного органу, законність нарахування фінансових санкцій, оскільки позивач припинила здійснення підприємницької діяльності, а тому дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження №60543560 є протиправними.

Позивач в позовній заяві зазначила і те, що державним виконавцем пропущений строк надіслання на адресу боржника постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Ухвалою суду від 11.02.2020 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі третю особу - Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області. Постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання.

Представником Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до суду подано пояснення, в яких представник стверджує про правомірність направлення рішення про застосування фінансової санкції та пені від 24.12.2013 №408/14 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, адже таке рішення є виконавчим документом.

Так, представник пенсійного фонду зазначає, що позивачем рішення від 24.12.2013 №408/14 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені не оскаржено, а відтак сума, визначена до сплати в такому рішенні, є узгодженою. Оскільки позивачем спірна сума в добровільному порядку не сплачена, Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області звернулося до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві для примусового стягнення заборгованості. Також представник пенсійного органу вказує, що позивач, не зважаючи на припинення підприємницької діяльності, відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Більше того, відповідно до частини п`ятнадцятої статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закону №1058) строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується. З урахуванням викладеного, представник Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивачем подано відповідь на відзив третьої особи, в якій остання стверджувала, що їй протиправно вдруге направлено рішення від 24.12.2013 №408/14, прийняте з порушенням вимог законодавства. Окрім того, відповідно до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) Цивільним кодексом України застосовується позовна давність в один рік. З урахуванням викладеного, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В подальшому, представником Міністерства юстиції України подано відзив на позовну заяву, в якому остання заперечує проти задоволення позову, вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки Міністерством юстиції України звернення направлялися до Головного територіального управління юстиції у місті Києві для встановлення обставин, викладених у скаргах. Таким чином, представник відповідача стверджує, що у діях Міністерства юстиції України відсутня бездіяльність, адже позивачу надані вичерпні відповіді по суті питань, порушених у скаргах.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2020 відкрито провадження у справі №640/3255/20 за позовом ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконним рішення №408/14 від 24.12.2013 Добропільского об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Ухвалою суду від 13.07.2020 клопотання позивача задоволено та об`єднано в одне провадження адміністративні справи №640/25341/19 та №640/3255/20 та присвоєно об`єднаним справам загальний номер №640/25341/19. Окрім того, цією ж ухвалою суду витребувано у Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області додаткові докази у справі.

Представником Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на адресу суду засобами поштового зв`язку направлено відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову. Так, представник зазначив, що на момент прийняття рішення від 24.12.2013 №408/14, позивачем було несвоєчасно сплачено внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з огляду на що пенсійним органом до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції.

Отже, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з Актом від 20.12.2006 №27 управління Пенсійного фонду в м. Добропіллі та Добропільському районі Донецької області (УПФУ в м. Добропіллі та Добропільському районі Донецької області) перевіркою виявлені порушення щодо викривлення даних звітності, встановлено завищення фонду оплати праці на суму 810,88 грн у серпні 2004 року та донараховано ОСОБА_1 страхові внески на суму 13 266,37 грн.

24.12.2013 відповідно до пункту 2 частини дев`ятої статті 106 Закону №1058 управлінням Пенсійного фонду в м. Добропіллі та Добропільському районі Донецької області винесено рішення №408/14 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органами Пенсійного фонду та застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штраф в розмірі 1281,97 грн та нараховано пеню в сумі 33899,27 грн, що в загальній сумі складає 35181,24 грн.

24.12.2013 вказане рішення направлено на адресу ОСОБА_1 , проте поштове направлення повернулося на адресу управління пенсійного фонду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». В подальшому, управління звернулося з позовом до суду про стягнення заборгованості.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08.09.2015 у справі №805/2255/15-а, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.06.2015, адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в м. Добропіллі та Добропільському районі Донецької області задоволений повністю, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 35181,24 грн.

15.10.2015 управлінням ПФУ отриманий виконавчий лист у справі №805/2255/15-а, який 21.10.2015 скерований до відділу ДВС Добропільського МРУЮ.

22.10.2015 державним виконавцем відділу ДВС Добропільського МРУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №4908892.

З огляду на зміну місця реєстрації та проживання ОСОБА_1 , 24.11.2015 державним виконавцем на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий лист у справі №805/2255/15-а до ВДВС Солом`янського РУЮ м. Києва.

21.01.2016 старшим державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ м. Києва відкрито виконавче провадження №49869345 про примусове виконання виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду від 05.10.2015 у справі №805/2255/15-а.

В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08.09.2015 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.06.2015 у справі №805/2255/15-а скасовано та направлено справу на новий розгляд.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.11.2017 адміністративну справу №805/2255/15-а передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва суду від 18.01.2018 позов управління ПФУ залишений без розгляду, з огляд на ненадання суду витребуваних доказів на виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 щодо необхідності встановлення суми штрафних санкцій по заборгованості, яка виникла до 01.01.2011 та після вказаної дати.

Як вбачається з Автоматизованої системи виконавчого провадження постановою державного виконавця Солом`янського РВ ВДВС ГТУЮ у місті Києві від 26.06.2019 закінчено виконавче провадження №49869345 на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку зі скасуванням постанови Донецького окружного адміністративного суду від 08.09.2015 у справі №805/2255/15-а.

В той же час, Добропільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області (Добропільским ОУПФУ Донецької області) прийнято рішення про повторне направлення позивачу рішення про застосування фінансових санкцій від 24.12.2013 за №№408/14, яке згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вручено позивачу 12.04.2019 (трек-номер 476).

Відповідно до частини тринадцятої статті 16 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суми пені та штрафів, передбачених частинами дев`ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником, банком чи організацією, яка здійснює виплату і доставку пенсій, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення.

Оскільки позивачем у встановлений законодавством 10-денний строк рішення від 24.12.2013 №408/14 не оскаржено, Добропільске ОУПФУ Донецької області звернулося до Дніпровського РВ ВДВС ГТУЮ у місті Києві з заявою про примусове виконання такого рішення.

08.11.2019 постановою головною державною виконавця РВ ВДВС ГТУЮ у місті Києві Нікітіної М.О. відкрито виконавче провадження №60543560 про примусове виконання рішення від 24.12.2013 №408/14.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.11.2019 державним виконавцем в межах виконавчого провадження №60543560 прийнято постанови про стягнення виконавчого збору, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника.

20.11.2019 державним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Не погоджуючись з діями щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів у сумі 35181,24 грн, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини четвертої статті 14 Закону №1058 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) страхувальниками відповідно до цього Закону є підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Згідно з пунктом 5 статті 14 та пунктом 1 статті 15 Закону №1058 позивач була страхувальником та платником страхових внесків до солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частин шостої, дванадцятої статті 20 Закону №1058 страхувальник зобов`язаний сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно з частиною другою статті 106 Закону №1058 суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої даної статті, на недоїмку нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Виконавчі органи Пенсійного фонду також застосовують до страхувальників за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, - штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Як встановлено судами під час розгляду адміністративної справи №805/2255/15-а, згідно з Актом від 20.12.2006 №27 УПФУ в м. Добропіллі та Добропільському районі Донецької області перевіркою виявлені порушення щодо викривлення даних звітності, встановлено завищення фонду оплати праці на суму 810,88 грн у серпні 2004 року та донараховано ОСОБА_1 страхові внески на суму 13 266,37 грн.

З урахуванням вимог пункту 2 частини дев`ятої статті 106 Закону №1058 УПФУ в м. Добропіллі та Добропільському районі Донецької області прийнято рішення від 24.12.2013 №408/14 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату страхових внесків, яким до позивача застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 1281,97 грн та нарахована пеня в розмірі 33 899,27 грн.

Загальна сума заборгованості за період з 30.12.2006 по 26.11.2013 становила 35181,24 грн, що підтверджується карткою особового рахунку страхувальника юридичної особи або фізичної особи, яка має найманих працівників, розрахунком фінансової санкції та пені по особовому рахунку.

01.01.2011 набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (Закон №2464-VI), у зв`язку з чим норми пункту 2 частини дев`ятої статті 106 Закону №1058 втратили чинність.

У зв`язку з прийняттям Закону №2464-VІ запроваджена принципово нова система сплати внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Нею передбачені єдиний вид страхового внеску, нова процедура його справляння та нові правила щодо відповідальності за порушення правил нарахування та сплати внеску. При цьому, з аналізу Закону №2464-VІ вбачається, що його правила (окрім прикінцевих та перехідних положень) не поширюються на правовідносини зі сплати страхових внесків за чинними раніше видами соціального страхування. Це означає, що відповідальність, встановлена Законом №2464-VІ, передбачається за правопорушення з іншим об`єктом і не може застосовуватись до порушень щодо сплати страхових внесків за діючими раніше видами страхування.

Таким чином, законодавцем запропонована така конструкція спірних відносин, згідно з якою з 01.01.2011 справляється новий вид страхових внесків, і регулювання їх сплати здійснюється згідно зі спеціальним нормативним актом - Законом №2464-VІ. В той же час, регулювання відносин щодо несплачених страхових внесків за попередніми видами страхування здійснюється за правилами законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом №2464-VІ (з урахуванням окремих уточнень, внесених цим Законом).

Так, відповідно до абзацу п`ятого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464-VI стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01.01.2011, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01.01.2011 не настав, здійснюється фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Абзацом шостим цього ж пункту передбачено, що на період до повного стягнення зазначеної вище заборгованості за фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, у випадку, коли заборгованість зі сплати страхових внесків виникла до 01.01.2011, органи Пенсійного фонду мають право здійснювати контрольні функції щодо правильності нарахування, своєчасності та сплати страхових внесків і застосовувати фінансові санкції згідно із законодавством, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосовувати штрафні санкції також і після цієї дати.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 13.09.2017 у справі №805/2255/15-а зазначив, що судами під час розгляду даної справи не встановлено, яка саме сума штрафних санкцій застосована щодо заборгованості, що виникла до 01.01.2011, а яка після цієї дати та з урахуванням цього Вищий адміністративний суд України вказав на необхідність прийняти рішення про стягнення коштів з ОСОБА_1 лише у частині штрафних санкцій щодо заборгованості, яка виникла до 01.01.2011.

Враховуючи, що предметом розгляду справи №805/2255/15-а було стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на підставі рішення від 24.12.2013 №408/14, а у розглядуваній справі, зокрема, оскаржується правомірність прийняття вищевказаного рішення, суд дійшов висновку про необхідність встановлення суми заборгованості, що виникла у позивача до 01.01.2011 та на яку нараховані відповідачем штрафні санкції та пеня.

Так, ухвалою суду від 13.07.2020 у Добропільського ОУПФУ Донецької області витребувано письмові пояснення та відповідні докази з розрахунком штрафних санкцій щодо суми заборгованості позивача за період з 30.12.2006 по 31.12.2010 та окремо розрахунку і пояснень щодо застосованих штрафних санкцій до ОСОБА_1 після 01.01.2011.

Разом з тим, вимоги вказаної ухвали суду Добропільським ОУПФУ Донецької області виконані не були, а в матеріалах справи міститься лише розрахунок фінансових санкцій та пені за період з 30.12.2006 по 26.11.2013. Аналогічний розрахунок міститься і в матеріалах справи №805/2255/15-а.

Суд наголошує на необхідності застосування в даному випадку висновків Вищого адміністративного суду України, викладених в ухвалі від 13.09.2017 у справі №805/2255/15-а, оскільки з наданого пенсійним органом розрахунку не можливо встановити, яка саме сума штрафних санкцій застосована щодо заборгованості позивача, що виникла до 01.01.2011, а яка після цієї дати.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що в даному випадку Добропільським ОУПФУ Донецької області, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності застосування до позивача фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 1281,97 грн та нарахування пені в розмірі 33 899,27 грн на загальну суму 35181,24 грн та наведено обґрунтованого розрахунку для стягнення вказаної суми, а з наявних у справі розрахунків неможливо виокремити суму штрафних санкцій застосована щодо заборгованості позивача, що виникла до 01.01.2011 та після цієї дати, а відтак рішення від 24.12.2013 №408/14 є протиправним.

Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача про неможливість стягнення з неї заборгованості, з огляду на припинення здійснення підприємницької діяльності та зазначає наступне.

Судом встановлено, що 05.08.2014 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №402034 про державну реєстрацію припинення підприємницькі діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Так, 07.07.2014 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за заявницьким принципом" від 13.05.2014 №1258, відповідно до положень якого при державній реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців довідка про відсутність заборгованості з УПФУ не потрібна.

Разом з тим, Верховний Суд України у постанові від 04.12.2013 у справі №6-125цс13 дійшов висновку, що відповідно до положень статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 47-49 Закону України від 14.05.1992 №2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань щодо сплати страхових внесків, штрафних санкцій та пені, нарахованих за несвоєчасну сплату таких страхових внесків, якщо вони були нараховані за час провадження нею підприємницької діяльності.

З урахуванням наведеного, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про неможливість стягнення з неї заборгованості, що виникла за зобов`язаннями фізичної особи-підприємця.

Водночас суд вважає доречними доводи представника позивача, що рішення від 24.12.2013 №408/14, яке відновлено Добропільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області у 2019 році мало бути підписано керівником даної юридичної особи станом на момент його відновлення, а не особою, що підписувала оригінал рішення від 24.12.2013 №408/14.

Також слушними є зауваження представника позивача, що у рекомендованому повідомленні про вручення ОСОБА_1 12.04.2019 поштового відправлення (рішення Добропільського ОУПФУ Донецької області від 24.12.2013 №408/14, трек-номер 476) не вказано номер квартири позивача, таке поштове відправлення не містить підпису позивача чи її представника, а відтак не вручено належним чином ОСОБА_1 , з урахуванням чого повторне пред`явлення до виконання вищевказаного рішення, як виконавчого документа, до органів державної виконавчої служби є протиправним.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій державного виконавця при відкритті №60543560, суд зазначає наступне.

Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ.

Так, згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 7 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

В свою чергу, відповідно до частини чотирнадцятої статті 106 Закону №1058 рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу, передбачених частинами дев`ятою і десятою цієї статті, є виконавчим документом.

Згідно з пунктами 6, 7 частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню), строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В той же час згідно з частиною четвертою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

За змістом частин першої, другої статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження №60543560) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків є виконавчим документом, який може бути пред`явлений до примусового виконання шляхом подання відповідної заяви стягувачем протягом трьох місяців, які обчислюються з дня набрання таким рішенням законної сили.

Таким чином, при надходженні виконавчого документа виконавець має перевірити дату набрання ним законної сили та дотримання строку пред`явлення його до виконання. У разі недотримання цього строку, рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків повертається стягувачу без прийняття до виконання відповідно до пункту 1 або 2 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Водночас суд зазначає, що в заяві про відкриття виконавчого провадження від 20.09.2019 №14639/09 Добропільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області вказано, що рішення від 24.12.2013 №408/14 набрало чинності 22.04.2019.

Окрім того, у вищевказаній заяві про відкриття виконавчого провадження також вказана адреса боржника: АДРЕСА_1 . На аналогічну адресу направлено ОСОБА_1 і спірне рішення пенсійного органу, копія рекомендованого повідомлення про отримання позивачем рішення Добропільського ОУПФУ Донецької області від 24.12.2013 №408/14 (трек-номер 476) долучена стягувачем до заяви про відкриття провадження. Така ж адреса ( АДРЕСА_1 ) зазначена і в постанові про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2019 як адреса боржника ( ОСОБА_1 ).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що при відкритті виконавчого провадження №60543560 державним виконавцем не вчинено протиправних дій, адже державним виконавцем лише перевіряється відповідність виконавчого документа вимогам частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", проте не надається оцінка правомірності прийняття рішення стягувачем, розрахунку штрафних санкцій чи повторному пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Щодо доводів позивача, що їй несвоєчасно надіслано постанови, прийняті державним виконавцем у виконавчому провадженні №60543560, в тому числі постанови про відкриття виконавчого провадження, то такі доводи не можуть бути самостійною підставою для визнання дій відповідача щодо відкриття вказаного виконавчого провадження протиправними.

Разом з тим, суд зазначає, що оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення від 24.12.2013 №408/14, постанова, зокрема, про відкриття виконавчого провадження №60543560 від 08.11.2019 та постанови від 13.11.2019 про арешт коштів боржника та від 20.11.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію, пенсію та інші доходи боржника, є протиправними, оскільки примусові дії у вказаному виконавчому провадженні вчинялися державним виконавцем щодо виконання виконавчого документа, який, з урахуванням наведених вище висновків суду, не підлягає виконанню.

З приводу вимоги позивача про зняття арешту з майна та коштів ОСОБА_1 , в тому числі за рішенням Добропільского ОУПФУ Донецької області №408/14 від 24.12.2013 та виконавчим листом Донецького окружного адміністративного суду №805/2255/15-а від 05.10.2015 про сплату 35181,24 грн, суд зазначає, що з Автоматизованої системи виконавчого провадження №60543560 вбачається, що 03.04.2020 головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нікітіною М.О. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №60543560 на підставі пункту 10 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

В той же день головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нікітіною М.О. прийнято постанову про зняття арешту з коштів боржника.

Враховуючи, що на даний час державним виконавцем прийнято постанову про зняття арешту з коштів ОСОБА_1 , а виконавче провадження №60543560 щодо стягнення з позивача 35181,24 грн закінчено, суд вважає, що дана вимога позивача задоволенню не підлягає.

Окрім того, суд зазначає про право позивача звернутися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в порядку, передбаченому статтею 374 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також позивачем звернені вимоги до Міністерства юстиції України щодо неналежного розгляду звернень позивача.

Як вбачається зі змісту скарг позивача, адресованих в тому числі Міністерству юстиції України, остання не погоджується з діями/бездіяльністю державних виконавців у виконавчих провадженнях №60543560 та №49869345.

Статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, зокрема:

рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом;

рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом;

рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Таким чином, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені боржником до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня або до суду.

Так, Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03.042012 за №512/5 (далі - Інструкція №512/5, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню.

Зокрема, розділом 12 Інструкції №512/5 визначено порядок проведення перевірок. Так, пунктом 1 розділу 12 передбачено, що перевірити законність виконавчого провадження мають право:

директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділах примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби, відділах державної виконавчої служби;

начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі;

начальник управління державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані;

начальник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі;

начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

Доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби про проведення перевірки законності виконавчого провадження надається в письмовій формі.

Варто також зазначити, що згідно з пунктом 3 цієї Інструкції органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції.

З урахуванням наведених вище положень законодавства, керівник вищого органу державної виконавчої служби, зокрема, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, наділений правом надавати доручення про проведення перевірки законності виконавчого провадження начальнику відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби щодо виконавчого провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі, в тому числі начальнику Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Як вбачається з матеріалів справи, скарги позивача та її представника листами Міністерства юстиції України (за підписом начальника Управління розгляду звернень та організації роботи Департаменту державної виконавчої служби) від 25.11.2019 №К-21504/20.4; 39822-33-19/20.4, від 04.12.2019 №41141-33-19/20.4, від 10.12.2019 №КО-21656/204, 42674-33-19/20.4, від 16.12.2019 №КО-22761/20.4 направлені для розгляду Управлінню державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

В свою чергу, Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, з урахуванням інформації наданої Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, на виконання вказаних доручень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянуто скарги позивача та її представника від 14.11.2019, 26.11.2019, 04.12.2019 та направлено на адресу скаржників і Департаменту листи "Про розгляд скарги" від 11.12.2019 №К-4707, №К-4792, №КО-4870, №К-4944, №199282.1-19 та від 16.12.2019 №К-4997, КО-5087.

Окрім того, скаржників та Департамент листами від 04.12.2019 №41141-33-19/20.4, від 10.12.2019 №КО-21656/204, №КО23846/20.4, №42674-33-19/20.4 від 16.12.2019 №КО-4723 повідомлено про розгляд скарг від 16.11.2019, а листом Управління від 26.12.2019 за №К-5017, КО-5072 повідомлено про результати розгляду скарги від 04.12.2019.

З урахуванням наведеного вище, суд зазначає, що скарги позивача та її представника від 14.11.2019, 16.11.2019, 04.12.2019, стосуються дій/бездіяльності державних виконавців у виконавчих провадженнях, в яких позивач була боржником, а тому такі скарги подані відповідно до статті 74 Закону України "Про виконавче провадження". Відтак суд вважає правомірним надання Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України доручень Управлінню державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо розгляду вищевказаних скарг позивача та її представника на дії/бездіяльність державних виконавців відділу державної виконавчої служби, що підпорядкований Головному територіальному управлінню юстиції у місті Києві, як органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин звільнення позивача від сплати судового збору та відсутності витрат відповідачів на залучення свідків та проведення експертизи, підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання дій та бездіяльності незаконними, визнання постанов незаконними, зняття арешту з майна та коштів, визнання рішення незаконним, - задовольнити частково та вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Добропільского об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №408/14 від 24.12.013.

Визнати протиправною постанову головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нікітіної М.О. від 08.11.2019 про відкриття виконавчого провадження №60543560.

Визнати протиправною постанову головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нікітіної М.О. від 13.11.2010 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №60543560.

Визнати протиправною постанову головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нікітіної М.О. від 20.11.2010 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №60543560.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 287, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Міністерство юстиції України (місцезнаходження юридичної особи: вулиця Архітектора Городецького, будинок 13, місто Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00015622).

Відповідач - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження особи: вулиця Окіпної Раїси, будинок 4-А, офіс 71-А, місто Київ, 02002, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35011660).

Відповідач - Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження юридичної особи: вулиця Незалежності, будинок 28-А, місто Добропілля, Донецька область, 85000, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37755477).

Повний текст рішення складено й проголошено в судовому засіданні 07.12.2020.

Суддя О.М. Чудак