Справа № 161/11704/20
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/338/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Жаловаги І. П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Стасюка О.В.,

представника відповідача - Лозовської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Луцької міської ради про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, в якому просив скасувати постанову №533 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 13.07.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, провадження у справі закрити та поновити строк на оскарження такої постанови.

Позов обґрунтовує тим, що розгляд справи відбувся без участі позивача та його представника, а сама постанова не може вважатися законною, оскільки Правила благоустрою, на переконання позивача, не можуть передбачати обов`язок осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру. Натомість, сам паркан, який став причиною притягнення до відповідальності позивача, на переконання останнього встановлено правомірно, а тому жодних підстав для його знесення немає.

Ухвалою від 09.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

У встановлений в ухвалі строк, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до вказано відзиву, відповідач вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, з відзиву вбачається, що у зв`язку із тим, що епідеміологічна ситуація в Україні та світі не є сприятливою в цілому та з метою забезпечення схоронності життя та здоров`я громадян, Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Луцької міської ради вимушена була працювати у дистанційному режимі, а тому комісією було прийнято рішення про перенесення справи для того, щоб ознайомитися з поданими напередодні ОСОБА_1 документами, про що останнього було попереджено. Повідомлення ОСОБА_1 про час та дату наступного засідання повинно було відбутися у телефонному режимі. Однак, під час засідання комісії коли ОСОБА_1 телефонувала голова комісії, він слухавки не підіймав, внаслідок чого рішення комісії було прийняте по матеріалах справи і враховуючи документи, які були надані позивачем.

Зауважено, що позивачем встановлено малу архітектурну форму - паркан - на території загального користування по АДРЕСА_1 , чим порушено п.2.5.5.1.13 «Правил благоустрою м. Луцька» без дозвільних документів, що не заперечується самим ОСОБА_1 , так як він самостійно також стверджує про те, що встановив паркан відповідно до технічної документації. Як наслідок, постановою адміністративної комісії ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги. Додатково пояснив, що він лише відновив паркан на місці знаходження старого паркану з метою запобігання проникнення сторонніх осіб на земельну ділянку, де знаходиться належне йому будинковолодіння. Ще в 2018 році ним було подано до Луцької міської ради усі необхідні документи для приватизації присадибної земельної ділянки, але досі питання приватизації не вирішується, оскільки є судові спори.

Представник позивача Стасюк О.В. в судовому засіданні додатково пояснив, що у день, коли мало відбутись засідання комісії, позивач та він, представник, прибули вчасно, однак їм було повідомлено про те, що засідання відбудеться в телефонному режимі зі звукозаписом, запропонували скинути документи на «вайбер». Пізніше поштою надійшла постанова комісії, хоча самого розгляду справи комісією не здійснювалось.

Окрім того, представник зазначив, що у його довірителя та його сусіда - ОСОБА_2 виник конфлікт, останній звертається до суду із, на його переконання, безпідставними позовами, чим затягує процес приватизації ОСОБА_1 нерухомого майна: щодо звільнення земельної ділянки від гаражу (у якому, зокрема йому було відмовлено), а також щодо знесення паркану (яке досі знаходиться на розгляді у Луцькому міськрайонному суді).

Вважає, що коли ОСОБА_2 дізнався про те, що у ОСОБА_1 готові всі необхідні документи на приватизацію, почав звертатися до суду з позовами, у зв`язку із чим міська рада повернула документи щодо приватизаціі.

Зауважує, що докази самовільної забудови у справі відсутні.

Представник відповідача Лозовська В.В. в судовому засіданні вимоги позову заперечила з викладених у відзиві підстав. Додатково пояснила, що порушення ОСОБА_1 правил благоустрою мало місце, оскільки земля є комунальною власністю, а міська рада не надавала дозволу на встановлення паркану. Протокол про адмінправопорушення склали, бо була скарга. Розгляд складеного Департаментом муніципальної варти протоколу адмінкомісією відбувався дистанційно за розпорядженням міського голови в зв`язку зі складною епідемічною ситуацією. Документи, подані ОСОБА_1 на приватизацію перебувають в міській раді, але кілька разів знімалися з розгляду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною другою статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, чинне процесуальне законодавство пов`язує початок відліку строку на оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (окрім справ у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) не з моменту вручення його позивачу, а з моменту винесення такого рішення.

Тобто позивачем у даному випадку пропущений строк звернення до суду, який передбачений ч.2 ст.286 КАС України, оскільки спірне рішення винесено 13.07.2020 року, а оскаржено ним лише 23.07.2020 року.

Проте, ч.1 ст.121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В розглядуваному випадку, як слідує з матеріалів справи, позивач подав письмову заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду, яку мотивує тим, що оскаржив спірне рішення до суду в межах десятиденного строку з дня його фактичного отримання (дата отримання 16.07.2020).

На переконання суду, оскільки позивач дійсно оскаржив спірне рішення відповідача 23.07.2020, тобто протягом десяти календарних днів з дня вручення йому цього рішення 16.07.2020, що підтверджується копією конверту з трек-номером поштового відправлення та інформаційною довідкою з електронного порталу «Укрпошта» щодо руху такого відправлення), строк звернення до суду пропущений ним з поважних причин, а тому його слід поновити.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Луцької міської ради за результатами розгляду матеріалів адміністративної справи (протокол №000926 від 03.06.2020, складений інспектором Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради), відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонера, жителя АДРЕСА_1 , винесено постанову за ст.152 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., у зв`язку із тим, що останній 03.06.2020 о 12 год. 00 хв. порушив правила благоустрою м. Луцька, а саме: самовільно без відповідних дозвільних документів встановив малу архітектурну форму (паркан) на території загального користування по АДРЕСА_1 , що є порушенням п.п.2.5.5.1.13 Правил благоустрою м. Луцька, прийнятих Рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 №44/2, та кваліфіковано за ст.152 КУпАП.

Згідно з положеннями Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Згідно з ч.2 ст.21 вказаного закону, огорожа є малою архітектурною формою, яка є елементом декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою.

Частиною першою статті 152 КУпАП передбачено, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Луцькою міською радою рішенням від 29 липня 2009 року №44/2 затверджені Правила благоустрою міста Луцька, які є підзаконним нормативним актом.

Як зазначено у п. 2.5.5.1.13. Правил, на об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми.

При цьому, у п. 1.3 Правил визначено перелік об`єктів благоустрою, до яких відносяться, зокрема, інші території загального користування.

Відповідно до п.4.29.3 Правил, керівники підприємств, установ, організацій, фізичні особи - підприємці, власники садиб несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до нанесення шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних, прилеглих/закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях.

Отже, з аналізу вищенаведених положень Правил слідує, що самовільне встановлення будь-яких конструкцій на території загального користування, є порушенням правил благоустрою та несе за собою відповідальність, яка передбачена у ст. 152 КУпАП.

Відповідно до п.1.3 Правил, дозвіл (ордер) на роботи з благоустрою документ, який видається суб`єкту господарської діяльності дозвільними органами у встановленому порядку на право тимчасового порушення існуючого благоустрою з послідуючим його відновленням, чи влаштуванням нового благоустрою.

При цьому у п.4.30.11 Правил визначено, що розміщувати елементи благоустрою можливо тільки на підставі проектно-дозвільної документації. А у розділі 10 Правил детально описана процедура отримання дозволу (ордеру) на роботи з благоустрою.

Однак, частиною третьою статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що правила не можуть передбачати обов`язок фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.

Частиною третьою статті 7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Закон України «Про благоустрій населених пунктів» є вищим за юридичною силою ніж Правила, а тому застосуванню підлягають саме вимоги закону. Враховуючи, що законом передбачена імперативна заборона на встановлення органом місцевого самоврядування обов`язку фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, суд зазначає, що положення п.4.3.11 та розділу 10 Правил не підлягають до застосування.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки оскаржуваною постановою позивач був притягнутий саме за самовільне, без відповідних дозвільних документів встановлення огорожі, хоча чинним законодавством не передбачено отримання будь-яких дозвільних документів на встановлення такої конструкції, суд дійшов висновку, що в його діях в цій частині відсутнє порушення правил благоустрою, а отже відсутній склад адміністративного правопорушення, яке передбачено ст. 152 КУпАП.

Суд також звертає окрему увагу на те, що КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 03.11.2011 зареєстровано право приватної власності (спільна часткова) за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

27 грудня 2018 року розпочато розробку технічної документації земельної ділянки з кадастровим номером :41:019:0025 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка перебуває у користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .

Згідно висновку Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради від 04.03.2019, щодо вказаної земельної ділянки встановлено обмеження та обтяження містобудівного характеру для врахування їх в подальшій розробці технічної документації із землеустрою (зокрема п.7 визначено вимоги до огорожі земельної ділянки).

Таким чином, ОСОБА_1 , як і інші співвласники, реалізовує свій правомірний намір щодо приватизації земельної ділянки, якою користується за відома органу благоустрою, а також встановив на ній паркан.

При оцінці дотримання процесуальних норм Адміністративною комісією при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено з пояснень позивача в судовому засіданні та обгрунтувань позовної заяви, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, на розгляд з`явився вчасно зі своїм представником, однак до самого розгляду справи допущений не був, оскільки йому було повідомлено що розгляд здійснюватиметься в телефонному режимі, а документи по суті справи можна надсилати в електронному вигляді через дотаток «Вайбер» за телефоном, який йому було повідомлено. Проте згодом, на поштову адресу позивача надійшла постанова, винесена 13.07.2020.

Згідно наданої до відзиву на позовну заяву копії протоколу засідання комісії від 13.07.2020, ОСОБА_1 на засідання не з`явився (не підняв телефон). Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представником відповідача не заперечувався той факт, що розгляд справи фактично мав відбутися в телефонному режимі, а ОСОБА_1 не було забезпечено фактичну присутність під час розгляду справи про адміністративне правопорушення адміністративною комісією.

Таким чином, ОСОБА_1 був позбавлений можливості бути присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а відтак і користуватися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною третьою статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені судом обставини, а саме: відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованими, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому постанова адміністративної комісії при виконавчому комітеті луцької міської ради №533 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладення на нього адміністративого стягнення у вигляді штрафу підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 20, 72, 73, 74, 76, 77, 90, 243-246 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення з позовною заявою про скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради №533 від 13.07.2020.

Скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради №533 від 13.07.2020, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій