Справа № 280/585/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 280/585/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року (головуючий суддя Семененко М.О.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Поліцейської комісії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі Відповідач-1), Поліцейської комісії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі Відповідач-2), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та Поліцейської комісії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, яким позивача не рекомендовано до проходження служби в органах поліції та зайняття вакантної посади оперуповноважений Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, яке оформлено протоколом №19/11 від 10 січня 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області та Поліцейську комісію Головного управління Національної поліції в Запорізькій області призначити позивача на посаду оперуповноваженого Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та видати відповідний наказ.

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що Позивач з 21.09.1999 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ. У 2019 році Позивач подав до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області заяву та документи для проходження конкурсу на заміщення вакантної посади «оперуповноважений». Протягом 2019 року Позивач успішно проходив всі етапи конкурсу, однак за результатами співбесіди Відповідач-2 прийняв рішення, відповідно до якого Позивач не рекомендований до служби в Національній поліції у зв`язку з тим, що не відповідає вимогам до поліцейського, а саме: у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, у 2006 році. Позивач вважає таке рішення безпідставним, оскільки за правилами статті 39 Кодексу України про адміністративні правопорушення він вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню. З огляду на вказані обставини, Позивач просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року по справі №280/585/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Поліцейської комісії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Поліцейської комісії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, оформлене протоколом засідання поліцейської комісії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №19 від 10 січня 2020 року, в частині ухвалення згідно з індивідуальним протоколом №19/11 від 10 січня 2020 року рішення про те, що ОСОБА_1 не рекомендований до проходження служби в органах поліції та/або на зайняття вакантної посади «оперуповноважений» Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

Зобов`язано Поліцейську комісію Головного управління Національної поліції в Запорізькій області повторно розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на вакантну посаду «оперуповноважений» Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з етапу співбесіди.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено (т. 1, а.с. 241-244).

Відповідач-1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (т. 2, а.с. 2-10).

В апеляційній скарзі Відповідач-1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не врахував того, що встановлення за результатами спеціальної перевірки факту застосування до Позивача заходів адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є передбаченим п. 5 ч. 2 ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» обмеженням щодо прийняття на службу в поліцію.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Мотивуючи відзив Позивач зазначив про те, що з урахуванням положень ст 39 КУпАП, якщо протягом року з дня закінчення виконання адміністративного стягнення керівник державного органу не прийняв рішення про припинення служби щодо винної особи у вчиненні корупційного діяння особи, то у подальшому звільнення цієї особи із зазначеної підстави є неможливим, як і не можливим є відмова від прийняття на службу в органи поліції з цієї підстави.

02 грудня 2020 року за вх. №58775/20 на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Відповідача-2 про відкладення розгляду справи на іншу даті з огляду на перебування представника Поліцейської комісії ГУНП в Запорізькій області на лікарняному.

Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відмовити в задоволенні клопотання Відповідача-2 про відкладення розгляду справи на іншу дату, з огляду на те, що останній не надав жодних доказів на підтвердження тимчасової непрацездатності представника Поліцейської комісії ГУНП в Запорізькій області. Крім того явка сторін в судове засідання суду апеляційної інстанції не визнавалась обов`язковою, а наданих сторонами матеріалів достатньо для прийняття рішення у справі та суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи має дотримуватись строків, передбачених ч. 1 ст. 309 КАС України.

Відповідач-1 та Відповідач-2, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням думки Позивача, ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

В судовому засіданні 02 грудня 2020 року Позивач проти вимог апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши пояснення Позивача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 21.09.1999 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 06.11.2015 звільнений у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (скорочення штатів) з посади помічника начальника районного відділу оперативного чергового чергової частини штабу Орджонікідзевського районного відділу Запорізького міського управління Головного управління МВС України в Запорізькій області, що підтверджується наказом від 05.11.2015 №435 о/с.

У 2019 році Позивач подав через сайт рекрутингу Національної поліції анкету для участі в конкурсі на зайняття вакантної посади «оперуповноважений» в Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області.

26.11.2019 Позивач подав документи для участі в конкурсі, та 26.11.2019 отримав повідомлення про те, що за результатами перевірки анкетних даних та документів відповідає вимогам обраної вакансії та допущений до подальших етапів конкурсу.

За результатами тестування, яке відбулось 06.12.2019, Позивач отримав 51 бал за професійний тест, 25 балів тестування загальних навичок, був допущений до подальших етапів конкурсу.

26.12.2019 Позивач отримав повідомлення про успішне проходження військової лікарської експертизи та допуск до подальших етапів конкурсу.

27.12.2019 позивач склав випробування із перевірки рівня фізичної підготовки з оцінками: 3, 4, 3, 0. Також 03.01.2020 позивач успішно пройшов психологічне тестування.

08.01.2020 Позивач отримав повідомлення про призначення співбесіди з поліцейською комісією на 10.01.2020.

З пояснень, наданих Позивачем та представником Поліцейської комісії під час судового розгляду, судом встановлено, що Позивач прибув для проходження співбесіди, однак співбесіда з ним не проводилась, оскільки до початку співбесіди Відповідачем-2 отримано інформацію про те, що постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2006 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого п. «а» ч.2 ст.1 Закону України «Про боротьбу з корупцією», за яке його піддано штрафу в розмірі 425 гривень.

У зв`язку з отриманням відповідної інформації Поліцейська комісія дійшла висновку про недоцільність проведення співбесіди, оскільки виявлено наявність обмеження щодо прийняття Позивача на службу в поліцію, передбаченого п.5 ч.2 ст.61 Закону України «Про Національну поліцію».

За результатами проведеного конкурсу 10.01.2020 Поліцейська комісія прийняла рішення, оформлене індивідуальним протоколом №19/11, яким ОСОБА_1 не рекомендовано до проходження служби в Національній поліції у зв`язку з наявністю обмежень, пов`язаних з проходженням служби в поліції, передбачених п.5 ч.2 ст.61 Закону України «Про Національну поліцію».

Також, Поліцейською комісією Головного управління Національної поліції в Запорізькій області прийнято рішення, оформлене протоколом засідання поліцейської комісії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №19 від 10 січня 2020 року, в якому зазначено про ухвалення згідно з індивідуальним протоколом №19/11 від 10 січня 2020 року рішення про те, що ОСОБА_1 не рекомендований до проходження служби в органах поліції та/або на зайняття вакантної посади «оперуповноважений» Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

Вважаючи протиправним рішення, оформлене індивідуальним протоколом №19/11, яким ОСОБА_1 не рекомендовано до проходження служби в Національній поліції, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, зокрема про те, що нормами чинного законодавства не передбачено право поліцейської комісії на власний розсуд визначати доцільність та/або недоцільність проведення співбесіди з кандидатом, навпаки, такий етап конкурсу, як співбесіда, є обов`язковим у випадку, якщо кандидата було допущено до його проходження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади визначені Типовим порядком проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.12.2015 №1631, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2016 р. за №50/28180 (далі Типовий порядок №1631).

Відповідно до п.3 розділу ІV «Організація проведення конкурсу» Типового порядку №1631 конкурс проходить в декілька етапів: 1) тестування: на знання законодавчої бази (професійний тест); на загальні здібності і навички (тест загальних навичок); особистісних характеристик (психологічний тест); 2) перевірка рівня фізичної підготовки; 3) співбесіда.

Пунктами 1 та 2 розділу VІІІ «Співбесіда» визначено, що співбесіда з кандидатом проводиться поліцейською комісією. Під час співбесіди поліцейська комісія вивчає результати тестувань, рівня фізичної підготовки та документи кандидата, які подані ним особисто та надані службою персоналу (кадрового забезпечення).

Отже, Типовим порядком № 1631 передбачено, що вивчення документів кандидата, у тому числі наданих службою персоналу, проводиться під час співбесіди.

Суд першої інстанції правильно вказав про те, що оскільки інформація про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, отримана поліцейською комісією від Управління кадрового забезпечення, отже такі документи мали бути предметом вивчення Поліцейською комісією під час проведення співбесіди з позивачем.

Натомість, зі змісту індивідуального протоколу №19/11 від 10.01.2020 випливає те, що співбесіда Відповідача-2 з Позивачем не проводилась, результати тестувань, рівня фізичної підготовки та документи кандидата не вивчались.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що нормами чинного законодавства не передбачено право поліцейської комісії на власний розсуд визначати доцільність та/або недоцільність проведення співбесіди з кандидатом, навпаки, такий етап конкурсу, як співбесіда, є обов`язковим у випадку, якщо кандидата було допущено до його проходження.

Підсумовуючи зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення Відповідачем-2 порядку проведення конкурсу на зайняття вакантної посади «оперуповноважений» в Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області та, як наслідок, про передчасність складення індивідуального протоколу №19/11 від 10.01.2020, яким ОСОБА_1 не рекомендовано до проходження служби в Національній поліції без проведення співбесіди.

Щодо доводів Відповідача-1 про виявлений під час проведення спеціальної перевірки факт притягнення Позивача до адміністративної відповідальності як підставу для прийняття спірного індивідуального протоколу №19/11 від 10.01.2020 колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 47 Закону №580-VIII призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Статтею 49 Закону №580-VIII визначено вимоги до кандидатів на службу в поліції, відповідно до яких на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою. Вимоги щодо рівня фізичної підготовки для поліцейських та кандидатів, які вступають на службу в поліції, затверджує Міністерство внутрішніх справ України. Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров`я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які: відмовляються від взяття на себе зобов`язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

За змістом п.5 ч.2 ст. 61 Закону № 580-VIII не може бути поліцейським особа, до якої були застосовані заходи адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2006 у справі №3-1025/06 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого п. «а» ч.2 ст.1 Закону України «Про боротьбу з корупцією» та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

На момент вчинення Позивачем адміністративного правопорушення діяв Закон України "Про боротьбу з корупцією" № 356/95-ВР від 05.10.1995.

Згідно з "а" ч. 2 ст. 1 вказаного Закону корупційними діяннями є незаконне одержання особою, уповноваженою на виконання функцій держави, у зв`язку з виконанням таких функцій матеріальних благ, послуг, пільг або інших переваг, у тому числі прийняття чи одержання предметів (послуг) шляхом їх придбання за ціною (тарифом), яка є істотно нижчою від їх фактичної (дійсної) вартості.

01.01.2011 на підставі Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції" №1506-VI, Закон України "Про боротьбу з корупцією" втратив чинність.

14 жовтня 2014 року прийнято Закон України № 1700-VII "Про запобігання корупції" та відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень цього Закону визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції".

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів.

Вказана норма також кореспондується зі статтею 58 Конституції України, згідно з якою, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відмовляючи Позивачу у рекомендації до служби в Національній поліції, Поліцейською комісією Головного управління Національної поліції в Запорізькій області не було враховано, що у зв`язку зі скасуванням Закону України "Про боротьбу з корупцією" скасована і адміністративна відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачене п. "а" ч. 2 ст. 1 Закону України "Про боротьбу з корупцією" та за якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2006 у справі №3-1025/06.

Крім того, приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції бере до уваги і те, що ст. 39 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що якщо особа, піддана стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Підсумовуючи вищевикладене та з огляду на порушення Відповідачем-2 порядку проведення конкурсу на зайняття вакантної посади «оперуповноважений» в Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області, в частині не проведення з Позивачем обов`язкового етапу конкурсу «співбесіда», до якого останній був допущенний, та безпідставність застосування до Позивача положень п. 5 ч. 2 ст. 61 Закону №580-VIII, колегія суддів дійшла висновку про протиправність та наявність підстав для скасування рішення Поліцейської комісії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, оформлене протоколом засідання поліцейської комісії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №19 від 10 січня 2020 року, в частині ухвалення згідно з індивідуальним протоколом №19/11 від 10 січня 2020 року рішення про те, що ОСОБА_1 не рекомендований до проходження служби в органах поліції та/або на зайняття вакантної посади «оперуповноважений» Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача-1 спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року по справі №280/585/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 07 грудня 2020 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова