Справа № 280/2835/19
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 280/2835/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року (головуючий суддя Сацький Р.В.)

у справі №280/2835/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Запорізькій області,

про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (відповідач 1), Головного управління ДФС у Запорізькій області (відповідач 2), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача 1 щодо складання податкової інформації від 22.11.2018 №36393/7/99-99-13-04-03-17;

- визнати протиправними дії відповідача 2, які полягають у проведенні документальної перевірки, в результаті якої складено акт №4208-01-13-05/ НОМЕР_1 документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії відповідача 1 щодо складання податкової інформації не узгоджуються з імперативними приписами чинного податкового законодавства України в частині недотримання визначеної на правовому рівні процедури зібрання та складання інформації, а доводи, викладені відповідачем 1 у відповідній інформації, є документально непідтвердженими та не відповідають змісту та меті здійснення інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності державної фіскальної служби, тому є протиправними, а складені контролюючим органом результати проведення аналізу від 22.11.2018 № 36393/7/99-99-13-04-03-17 є недійсними. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд виходив з того, що дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок проведення перевірок позивача, в даному випадку, є лише службовою діяльністю працівників податкової інспекції на виконання своїх службових обов`язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження господарських операцій. Оскаржувана позивачем податкова інформація сама по собі не є юридично значимою для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а, відтак, податкова інформація Державної фіскальної служби України щодо гр. ОСОБА_1 , безпосередньо не порушую права та інтереси позивача.

Щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки суд зазначив, що оскільки позивачем не було надано належної відповіді на обов`язковий запит контролюючого органу та не надано документів, про які йшлося у запиті, настання наслідків у вигляді прийняття наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованим та правомірним. При цьому суд встановив, що запит щодо надання пояснень про суми грошових коштів від 23.11.2018 №10989/14/08-01-56-07 надісланий позивачу 28.11.2018 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за належною адресою позивача, однак, лист повернувся у зв`язку із закінченням строку зберігання, що не звільняло позивача від обов`язку виконати законні вимоги контролюючого органу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник з огляду на положення Податкового кодексу України, Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначає, що платник податків має право вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої податкової інформації про себе, знищення податкової інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону. Не становлять винятку і податкова інформація.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» надає право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Також платники податків мають право оскаржити до адміністративних судів будь-які рішення, дії або бездіяльність контролюючих органів щодо використання податкової інформації. Рішення, дії або бездіяльність контролюючих органів із використання неточної податкової інформації можуть бути визнані протиправними в судовому порядку. У відповідних випадках, встановивши, що відповідну інформацію контролюючим органом було отримано без належних на те підстав, або що спірна інформація є неточною, суд може зобов`язати контролюючий орган виправити відповідну інформацію, вилучити неточні дані тощо. При цьому відсутня необхідність у самостійній правовій оцінці службових документів, у яких міститься спірна інформація (актів про неможливість проведення зустрічної звірки, довідки про результати зустрічної звірки тощо). В розглядуваних випадках відповідні документи є доказами, що оцінюються в межах спору щодо правомірності використання контролюючими органами інформації, яка, на думку позивача, є неточною. І той факт, що відповідна інформація використовується контролюючим органом для виконання покладених на нього функцій, жодним чином не може бути протиставлений праву особі на виправлення неточної інформації щодо себе.

Відповідно до поданої позивачем апеляційної скарги позивач бажала прийняти участь в розгляді апеляційної скарги.

Про час і місце судового засідання позивач повідомлена судом належним чином, проте позивач (представник позивача) в судове засідання не з`явилась, що за наведених вище обставин виходячи з положень ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Відповідачами подані відзиви на апеляційну скаргу, в яких містяться клопотання про здійснення процесуального правонаступництва.

Подане відповідачем 1 клопотання про заміну відповідача в порядку процесуального правонаступництва мотивоване тим, що згідно Постанови Кабінету Міністрів №1200 від 18.12.2018 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №682-р від 21.08.2019 Кабінет Міністрів України погоджується з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінетів Міністрів України від 6 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.

Тобто фактично функції з реалізації державної податкової політики виконується Державною податковою службу, в той час, згідно вищезазначених положень Державної фіскальної службою дані функції припинили здійснюватися.

Відповідач 2 в поданому клопотанні зазначає, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 «Про утворенні територіальних органів Державної податкової служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби України за переліком згідно з додатком 1, а також реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби України шляхом її приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби України за переліком згідно з додатком 2.

Також, визначено територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Згідно з додатками 1 та 2 вказаної постанови Кабінету Міністрів України утворено ГУ ДПС Запорізькій області, до якого приєдналось ГУ ДПС у Запорізькій області.

ГУ ДПС у Запорізькій області зареєстровано як юридичну особу і включено до Єдиного

державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» за кодом 43143945.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне відповідно до ст.52 КАС України замінити відповідачів Державну фіскальну служби України, Головне управління ДФС у Запорізькій області правонаступниками - Державною податковою службою України, Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, відповідно.

По суті спірних відносин в поданих відзивах відповідачі просять залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідач 1, зокрема, зазначає, що доводи скаржника в апеляційній скарзі не суперечать висновкам суду першої інстанції та не спростовують компетенцію ДПС України щодо складання податкової інформації.

Дії відповідача щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок проведення перевірок позивача, в даному випадку, є лише службовою діяльністю працівників податкової інспекції на виконання своїх службових обов`язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження господарських операцій.

Вказані дії самі по собі не створюють для суб`єкта господарювання жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для позивача обов`язкових юридичних наслідків.

Суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що права позивача оскаржуваними діями відповідача 1 не порушуються.

Формування податкової інформації суб`єктом владних повноважень та внесення до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

Відповідач 2 вказує, що апеляційна скарга не містить жодних аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції стосовно оскаржуваних дій відповідача 2 щодо проведення документальної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютною та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, та спростовували б правомірність дій Головного управління ДФС у Запорізькій області з проведення документальної перевірки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Головним управлінням ДФС у Запорізькій області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період діяльності 01.01.2016 по 31.12.2018 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства та дотримання законодавства, щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (акт № 42/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 01.02.2019).

Перевірка проведена на підставі наказу Головного управління ДФС у Запорізькій області від 09.01.2019 №64 відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України.

Копія наказу про проведення документальної позапланової перевірки від 09.01.2019 №64, а також письмового повідомлення №24/525/14/08-01-13-05-09 від 14.01.2019 про дату та місце проведення документальної позапланової перевірки надіслано на адресу позивача 14.01.2019 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як вбачається із змісту акту перевірки 01.02.2019, в ході проведення перевірки визначення сум одержаного фізичною особою-підприємцем доходу за перевіряємий період проводилося за даними книг обліку доходів, за даними з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та на підставі отриманої податкової інформації щодо відпрацювання платників податків, які отримували грошові перекази через ТОВ «Пост Фінанс» за здійсненні відправлення поштових вантажів із залученням ТОВ «Нова Пошта». В розділі 1.13 акту міститься посилання на податкову інформація від 22.11.2018 №36393/7/99-99-13-04-03-17.

За наданими позивачеві поясненнями Головного управління ДФС у Запорізькій означена вище перевірка проводилась на підставі отриманої інформації, шо наведена в листі ДФС України від 22.11.2018 № 36393/7/99-99-13-04-03-17 щодо відпрацювання платників податків, які отримували грошові перекази через ТОВ «Пост Фінанс» за здійсненні відправлення поштових вантажів із залученням ТОВ «Нова Пошта».

Судом встановлено, що у листі відповідача 1 від 22.11.2018 №3639/7/99-99-13-04-03-17 вказано про проведення аналізу контролюючими органами всіх рівнів податкової служби на предмет повноти декларування доходів і сплати податків наявної інформації про суми отриманих платниками податків - фізичними особами через ТОВ «Пост Фінанс» грошових переказів за здійснення відправлення поштових вантажів із залученням ТОВ «Нова Пошта» за 2015 -2018 роки.

Вказана інформація отримана відповідачем 2 від ДФС України засобами електронного зв`язку та доведена до відпрацювання на підставі отриманої інформації від ТОВ «Пост Фінанс», зокрема по ФОП ОСОБА_2 , якою було отримано кошти від покупців на загальну суму 6322486,00 грн. (без ПДВ), в т.ч. у 2016 році на суму 1315995,00 грн, у 2017 році на суму 85068,00 грн, у 2018 році на суму 4921123,00 грн (наведено у витягу з інформації щодо платників податків - фізичних осіб, шо користувалися послугами ТОВ «Нова пошта» та ТОВ «Пост Фінанс, який додається) за відправлення поштових вантажів із залученням ТОВ «Нова Пошта». Отримана інформація від ТОВ «Пост Фінанс» за здійсненні відправлення поштових вантажів із залученням ТОВ «Нова Пошта» знаходиться в розпорядженні ДФС України.

Інформаційний запит про надання ФОП ОСОБА_1 додаткових документів для проведення перевірки направлений Головним управлінням ДФС у Запорізькій області 28.11.2018 рекомендованим листом з повідомленням про вручення №007, але лист повернувся у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Не погоджуючись з діями контролюючих органів щодо складання податкової інформації і, як наслідок, проведення документальної перевірки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для скасування рішення суду першої інстанції, зазначає таке.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень, дій суб`єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 КАС України, з урахуванням закріпленого статтею 19 Конституції України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19-1 Податкового кодексу України визначені функції контролюючих органів, зокрема, контроль своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів (пп.19-1.1.2); забезпечення достовірності та повноти обліку платників податків та платників єдиного внеску, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням (пп.19-1.1.8).

Відповідно до ст.20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, зокрема,:

для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом (пп.20.1.2);

отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали (пп.20.1.3);

проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (пп.20.1.4);

запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (пп.20.1.6);

у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів (пп.20.1.14).

За визначенням у п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю відповідно до п.62.2 ст.62 ПК України є, зокрема, ведення обліку платників податків (пп.62.1.1); інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (пп.62.1.2); перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (пп.62.1.3).

Згідно з п.71.1 ст. 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

За приписами ст. 72 ПК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла:

пп.72.1.1 - від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація:

що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах(пп.72.1.1.1);

про фінансово - господарські операції платників податків (пп.72.1.1.3);

про застосування реєстраторів розрахункових операцій (пп.72.1.1.4);

пп.72.1.3 - від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків.

Відповідно до пп.72.1.6 п.72.1 ст.72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку.

Пунктом 73.1 статті 73 ПК України встановлено, що інформація, визначена у статті 72 цього Кодексу, безоплатно надається контролюючим органам періодично або на окремий письмовий запит контролюючого органу у терміни, визначені пунктом 73.2 цього Кодексу.

Відповідно до п.73.3 ст.73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Цим же пунктом встановлена обов`язковість запиту контролюючого органу для платників податків, а саме: платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

Порядок отримання інформації контролюючими органами за їх письмовим запитом визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За правилами п.74.1 ст.74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Інформаційні системи і засоби їх забезпечення, розроблені, виготовлені або придбані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є державною власністю.

Система захисту податкової інформації, що зберігається в базах даних Інформаційних систем, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючими органами.

Відповідно до п.74.3 ст.73 ПК України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Отже, інформація, що збирається, використовується та формується органами державної податкової служби вноситься до відповідних інформаційних баз даних.

В окремих інформаційних системах обліковуються дані, що створені або отримані податковим органом у процесі поточної діяльності, у тому числі інформація про наявність/відсутність підприємства за його місцезнаходженням, видачу або анулювання свідоцтв про реєстрацію платником податку на додану вартість, направлення на адресу платника відповідних запитів, надходження відповідей на них, облік результатів контрольно-перевірочної роботи за окремими податками і зборами тощо.

Виходячи з наведених правових норм в їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відображена в інформаційних системах податкова інформація використовується податковим органом виключно для власних функціональних потреб та має на меті проведення аналізу господарської діяльності платника, правомірності визначення грошових зобов`язань, зокрема, за операціями з іншими суб`єктами господарювання.

Судом встановлено, що в спірному випадку лист від 22.11.2018 №3639/7/99-99-13-04-03-17 «Про проведення аналізу» за підписом в.о. директора Департаменту податків і зборів фізичних осіб адресований певним підрозділам Державної фіскальної служби і цим листом з метою виконання доручення в.о. заступника Голови ДФС щодо відпрацювання платників податків, які здійснюють поштові відправлення товарів, Департамент податків і зборів фізичних осіб надсилає для опрацювання на предмет повноти декларування доходів і сплати податків наявну інформацію про суми отриманих платниками податків фізичними особами через ТОВ «Пост Фінанс» грошових переказів за здійсненні відправлення поштових вантажів із залученням ТОВ «Нова пошта» за 2015-2018 роки.

Таким чином, інформація, про яку вказує позивач, отримана контролюючим органом засобами електронного зв`язку, за своєю суттю фактично є результатом відпрацювання платників податку, тобто результатом службової діяльності працівників контролюючого органу на виконання своїх службових обов`язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження господарських операцій і правильності ведення податкового обліку платниками податків.

Стосовно посилання позивача на Закон України «Про доступ до публічної інформації», апеляційний суд зазначає, що за його прямою нормою, що міститься в частині 2 статті 2, цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Щодо використання податкової інформації, апеляційний суд звертає увагу, що в спірному випадку наявна у контролюючого органу інформація про суми отриманих платниками податків фізичними особами через ТОВ «Пост Фінанс» грошових переказів за здійсненні відправлення поштових вантажів із залученням ТОВ «Нова пошта» за 2015-2018 роки використана контролюючим органом виключно в межах наданих йому повноважень для виконання покладених на нього функції та завдання.

Не заперечуючи право особи вимагати від будь-якого суб`єкта владних повноважень

виправлення неточної інформації стосовно себе, апеляційний суд погоджується з тезою позивача, що право на захист виникає в силу самого факту використання державним органом інформації, яка не відповідає дійсності або не є достатньо підтвердженою, тобто визначальним є, зокрема як вказує позивач, наявність неточної інформації про таку особу.

Втім позивачем не наведено жодних обставин на підтвердження використання контролюючим органом неточної, неповної або недостовірної інформації про позивача.

Виходячи з визначеного у цій справі предмету спору, оскаржувані дії відповідача 1 не можуть вважатися протиправними, такими, що порушують права позивача, лише за фактом їх вчинення, оскільки, по-перше, відповідач-1 діяв на підставі, у межах повноважень та у законодавчо встановлений спосіб і з використанням повноваженням з метою, з якою ці повноваження надані. Крім того, самі по собі оскаржувані дії відповідача 1 не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для позивача обов`язкових юридичних наслідків, як не створюють жодних перешкод для діяльності позивача, адже негативні наслідки для платника податків можуть мати подальші дії та рішення відповідних органів ДПС, вчинені (прийняті) за результатами аналізу певної податкової інформації.

Щодо оскарження дій відповідача 2 з проведення документальної перевірки апеляційний суд також погоджується з судом першої інстанції, зазначає таке.

Згідно з абз.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За правилами п.78.1. ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з обставин, визначених у підпунктах 78.1.1-78.1.18.

Відповідно до пп. 78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав - отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом (п.78.4 ст.78 ПК України).

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Статтею 79 ПК України, якою встановлені особливості проведення документальної невиїзної перевірки, передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п.79.1 ст.79 ПК України).

Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

В спірному випадку, як встановлено судом вище, документальна позапланова невиїзна перевірка позивача, за результатами якої складений акт № 42/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 01.02.2019, проведена на підставі наказу Головного управління ДФС у Запорізькій області від 09.01.2019 №64, який в установленому порядку протиправним не визнаний, не скасований.

Копія наказу про проведення документальної позапланової перевірки від 09.01.2019 №64, а також письмове повідомлення №24/525/14/08-01-13-05-09 від 14.01.2019 про дату та місце проведення документальної позапланової перевірки надіслані на адресу позивача 14.01.2019 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що позивачем не спростовується.

З приводу наведених в пп. 78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України обставин слід зазначити, що отримання податкової інформації, яка свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, є підставою виникнення для контролюючого органу обґрунтованої та законодавчо встановленої необхідності здійснення належного податкового контролю.

При цьому формою реалізації такого обов`язку є направлення письмового запиту до

платника податків із зазначенням у запиті про існуючі порушення з боку такого платника та

необхідність надання ним пояснень та документів. Метою запиту є підтвердження або спростування тієї інформації, яка є у податкового органу, при чому достовірність такої інформації про порушення може бути як категорична, так і умовна. Встановлення порушення та формування висновків про це можливе лише після отримання запитуваної контролюючим органом інформації. Тому наведення у запиті з посиланням на інформацію, як можливого порушення, а не категоричного висновку про порушення з боку платника податків, передбачає наявність інформації, яка потребує додаткової перевірки, яку можливо реалізувати шляхом здійснення запиту та проведеного аналізу після її отримання.

У випадку, якщо платник податків у законодавчо встановлений строк не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, у контролюючого органу виникають підстави для призначення позапланової перевірки.

Якщо ж запит про надання інформації оформлений з порушенням законодавчо встановленого порядку, зокрема, у ньому чітко не зазначено підстав для його направлення (надсилання), платник податків звільняється від обов`язку надання відповіді на такий запит (п. 73.3 ст.73 ПК України), що, у свою чергу, виключає право органу контролю призначати проведення перевірки з підстав ненадання пояснень та їх документальних підтверджень на обов`язковий письмовий запит, зокрема, відповідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України. А в разі прийняття рішення, оформленого наказом, про призначення перевірки за вказаних обставин такий наказ може бути визнано протиправним і скасовано.

Встановлені у справі фактичні обставини в своїй сукупності свідчать про дотримання відповідачем 2 встановленого Податковим кодексом України алгоритму дій щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі наказу від 09.01.2019 №64, що виключає в оскаржуваних діях відповідача 2 ознаки протиправності.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про відмову в задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі №280/2835/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко