Справа № 620/2148/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2148/20 Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Парінова А.Б.

за участю секретаря Скидан С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року

у справі №620/2148/20 (розглянуто у відкритому судовому засіданні)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Бахмацької районної державної адміністрації, голови Бахмацької районної державної адміністрації Мельник Світлани Петрівни

про визнання протиправними та скасування дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2020 року до Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Бахмацької районної державної адміністрації (надалі-відповідач 1), голови Бахмацької районної державної адміністрації Мельник Світлани Петрівни (надалі-відповідач 2), в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати дії в частині визначення підстав звільнення з посади першого заступника голови Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області, а саме, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, в розпорядженні від 25.05.2020 за № 33-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- зобов`язати в розпорядженні голови Бахмацької районної державної адміністрації від 25.05.2020 за № 33-к "Про звільнення ОСОБА_1 " в частині визначення підстав звільнення замінити "відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України" на необхідне "відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України";

- зобов`язати нарахувати та виплатити вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України з підстав, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток;

- зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач допустив неправильну юридичну кваліфікацію підставам звільнення, а саме: не вказав в якості причини звільнення позивача пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП (припинення повноважень посадових осіб), і, як наслідок, позбавив його законного права на отримання вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не були враховано, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, при прийнятті розпорядження, протиправно не застосував положення ст. 44 КЗпП України, що призвело до порушення прав та гарантій визначених чинним на час звільнення законодавством щодо отримання належної вихідної допомоги, а тому при визначення розміру вихідної допомоги відповідач слід взяти до уваги, що підставами звільнення з займаної посади визначені ст. 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", які за своєю суттю, відповідають підставам, зазначеним у п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та просив її задовольнити, а рішення суду просив скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача 1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Відповідач 2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі та зазначила, що нею прийнято розпорядження у відповідності до вимог законодавства.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 призначений на посаду першого заступника голови Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області розпорядженням голови райдержадміністрації 01.02.2018 року №17-к, що підтверджується записом у трудовій книжці (стор. 18 том І).

Відповідно до розпорядження Президента України від 14.04.2020 року №261/2020-рп ОСОБА_2 було звільнено з посади голови Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області у зв`язку із закінчення строку повноважень Президента України.

Розпорядженням Президента України від 14.04.2020 року №269/2020-рп призначено Мельник Світлану Петрівну головою Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області.

Позивач подав голові Бахмацької районної державної адміністрації Мельник С.П. заяву від 24.04.2020 року, в якій зазначив, що відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" припиняє повноваження першого заступника голови Бахмацької районної державної адміністрації (стор. 22 том І).

Розпорядженням голови Бахмацької районної державної адміністрації від 25.05.2020 року № 33-к, у зв`язку із поданням заяви про припинення повноважень перед новопризначеним головою районної державної адміністрації, відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", пункту 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 звільнено 25.05.2020 року з посади першого заступника голови Бахмацької районної державної адміністрації (стор. 23 том І).

Позивач, не погодившись з вказаним розпорядженням в частині підстав звільнення, звернувся до суду з цим позовом, оскільки вважає, що належною підставою для його звільнення слід вказати пункт 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а саме у зв`язку з припиненням його повноважень, а також вважає, що має право на вихідну допомогу відповідно до статті 44 КЗпП України. Вважає, що відповідачем порушено його права та гарантії, передбачені законодавством щодо отримання вихідної допомоги при звільненні.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивача було звільнено з посади заступника на підставі ст. 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", а не на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України чи п. 5 ч. 1ст. 41 КЗпП України, тому поширення на спірні правовідносини приписів ст. 44 КЗпП України є безпідставним.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас питання виконання покладених на голів місцевих адміністрацій та їх заступників службових обов`язків, припинення ними наданих повноважень, права і обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 09.04.99 №586-XIV "Про місцеві державні адміністрації" (надалі - Закон №586-XIV).

Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади (частина 2 статті 1 Закону №586-XIV).

Так, повноваження голів місцевих державних адміністрацій закріплено у статті 39 Закону №586-XIV, пунктом 3 частини першої якої передбачено, що голови місцевих державних адміністрацій призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цьогоЗакону.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону №586-XIV перший заступник та заступники голови районної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою районної державної адміністрації за погодженням з головою обласної державної адміністрації.

Отже, голова районної державної адміністрації наділений дискреційними повноваженнями, тобто сукупністю прав та обов`язків, які дають можливість самостійно на власний розсуд і в межах закону вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень за погодженням з головою органу виконавчої влади вищого рівня, в даному випадку прийняття рішення про призначення на посаду заступника голови районної державної адміністрації або звільнення з такої посади.

У частині 3 статті 10 Закону №586-ХІV зазначено, що перші заступники та заступники голів місцевих державних адміністрацій заявляють про припинення своїх повноважень новопризначеним головам місцевих державних адміністрацій у день їх призначення.

З аналізу вищезазначених норм права колегія суддів доходить висновку, що заступник голови районної державної адміністрації зобов`язаний заявити про припинення своїх повноважень перед новопризначеним головою адміністрації в день його призначення, поза як Закон України "Про місцеві державні адміністрації" не містить альтернативного вибору варіанту поведінки заступником голови районної державної адміністрації. Таким чином, Законом встановлено граничний термін перебування заступника голови місцевої державної адміністрації на займаній посаді.

Закон України "Про місцеві державні адміністрації" є спеціальним по відношенню до положень Закону України "Про державну службу" та не містить спеціальних вимог чи заборон звільнення заступника голови адміністрації, оскільки таке звільнення відбувається у зв`язку із припиненням ним повноважень.

Отже, при формулюванні причин звільнення позивача не мають застосовуватися норми КЗпП України (зокрема п. 5 ч. 1ст. 41 КЗпП України), оскільки, в даному випадку, на спірні відносини поширюються положення спеціального законодавства, а саме норми Закону N 586-XIV.

Таким чином, звільнення заступника голови районної державної адміністрації на підставі ст. 10 Закону №586-XIVнe є звільненням з ініціативи власника.

Так, ця норма містить додаткову, особливу підставу для звільнення працівника, пов`язану з його статусом, якої не містить КЗпП України чи Закон України "Про державну службу". Ця підстава законом пов`язується не з волевиявленням працівника чи голови райдержадміністрації, а з самим фактом призначення нового керівника адміністрації. Статтею 10 Закону №586-XIVдля перших заступників голови райдержадміністрації передбачено обов`язок заявити про складення повноважень перед новопризначеним головою.

Пунктом 3 частини 1 статті 39 та частиною 3 статті 10 Закону №586-ХІV визначено, що юридичним наслідком призначення нового голови районної державної адміністрації є право останнього звільнити перших заступників та заступників голови районної державної адміністрації із займаних посад внаслідок автоматичного припинення їх повноважень, про що вони заявляють новому голові адміністрації.

Звільненню новопризначеним головою районної державної адміністрації своїх заступників на підставі частини 3 статті 10 Закону №586-XIV нe може передувати дотримання певного додаткового порядку припинення їх повноважень, які не передбачені спеціальним законом як і не можуть надаватись додаткові гарантії, які спеціальним законом непередбачені.

Написання заяви про припинення повноважень є обов`язком посадової особи - заступника голови районної державної адміністрації в силу вимог ч. 3ст. 10 Закону №586-XIV тa пов`язане з настанням юридичного факту, а саме: звільненням з посади голови такої державної адміністрації та призначенням на посаду нового голови, наслідком чого є звільнення заступника голови з займаної посади. Тому у цьому випадку не відбувається припинення трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України чи пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України. Відтак, поширення на спірні правовідносини приписів ст. 44 КЗпП України є безпідставним.

Отже, враховуючи вищенаведені норми закону, колегія суддів зазначає, що повноваження першого заступника голови місцевої державної адміністрації автоматично припиняються відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону №586-XIV, про що особа зобов`язана подати відповідну заяву про припинення повноважень.

Так, відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, що позивач обіймав посаду першого заступника голови Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області та у зв`язку з призначенням нового голови районної державної адміністрації позивач подав 24.04.2020 року заяву про припинення повноважень, як передбачено частиною 3 статті 10 Закону №586-XIV.

Підстави звільнення позивача в розпорядженні зазначено статтю 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", пункт 9 статті 36 Кодексу Законів про працю.

Як зазначалось вище, звільнення заступника голови районної державної адміністрації на підставі статті 10 Закону №586-XIV нe є звільненням з ініціативи власника.

Отже, оскільки позивача було звільнено на підставі Закону України "Про місцеві державні адміністрації", а не на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України чи п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що поширення на спірні правовідносини приписів ст. 44 КЗпП України є безпідставним.

Колегія суддів звертає увагу, що стаття 44 КЗпП не поширюється на ці правовідносини, оскільки підставою припинення повноважень позивача була обставина призначення нового голови районної державної адміністрації, тобто частини 3 статті 10 Закону N586, коли у позивача виник обов`язок заявити про припинення своїх повноважень у зв`язку з призначенням нового голови районної державної адміністрації, тобто є спеціальна норма Закону.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про необхідність застосування пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, оскільки при формулюванні причин звільненні позивача не мають застосовуватись норми КЗпП, так як спірні відносини врегульовані Законом України №586-XIV, тому посилання позивача на ст. 44 КЗпП для виплати йому вихідної допомоги також є безпідставним.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року по справі №823/117/17, від 14 лютого 2019 року по справа №824/395/16а та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Щодо посилання апелянтом, що йому Конституцією України надано гарантоване право на працю, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, що станом на 01.02.2018 року (призначення на посаду) позивач повинен був знати, що при обранні нового голови районної державної адміністрації всі заступники повинні написати заяву про звільнення, згідно статті 10 Закону №586-XIV.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги посилання на ту обставину, що відповідачем було залишено на посаді інших заступників, оскільки, статті 10 Закону №586-XIV надано право новопризначеному голові районної державної адміністрації призначати свої заступників.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

А. Б. Парінов

Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.