Справа № 947/8782/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 947/8782/20
Головуючий в 1 інстанції: Калініченко Л.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Нечитайла Дмитра Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Нечитайла Дмитра Вікторовича, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 06 квітня 2020 року серії ДП18 №609094, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, у сумі 425 грн.

Також позивач просив закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях відповідного складу.

В обґрунтування позовних вимог, серед іншого, зазначив про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Наданий відеозапис суб`єктом владних повноважень не може бути належним доказом вчинення адміністративного правопорушення у даній справі, оскільки з нього неможливо встановити транспортний засіб, який рухався в момент вчинення правопорушення (марка, модель, реєстраційний номер).

Позивач зазначає про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливо лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року позов задоволено.

Суд скасував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №609094 від 06.04.2020 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Також суд закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, за відсутністю події і складу правопорушення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що викладений в оскаржуваній постанові факт порушення позивачем вимог п.8.7.3.е Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), а саме: проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора не знайшло свого підтвердження.

Так, суд першої інстанції, проаналізувавши, наданий суб`єктом владних повноважень, відеозапис, дійшов висновку, що на ньому зафіксовано транспортний засіб, який здійснює рух через перехрестя на заборонений сигнал, однак ракурс зйомки зроблено через металеву смугу поділяючу напрямки руху, що перешкоджає встановити та ідентифікувати навіть марку транспортного засобу та його реєстраційний номер. Факт зупинки працівниками патрульної поліції транспортного засобу, яким керував позивач, зафіксовано на іншому відео файлі, який не відображає факт порушення саме цим транспортним засобом переїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора.

Суд першої інстанції також встановив, що транспортний засіб екіпажу патрульної поліції після виявлення порушення ПДР, виїхав за правопорушником, однак до моменту зупинки транспортного засобу позивача, мало місце три автозаправні станції та перехрестя, де транспортний засіб мав можливість зупинитись.

Суд першої інстанції вказав, що, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві та положень статті 62 Конституції України, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП в Одеській області) подало апеляційну скаргу.

У скарзі апелянт посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Так, зокрема, у доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив відеозапис, яким підтверджується факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Апелянт акцентує увагу на тому, що на файлі «video_2020-05-15_11-55-28» видно автомобіль, який здійснює проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений червоний сигнал світлофору. Наступний файл «video_2020-05-15_11-55-46» є продовженням першого файлу, який зафіксував адміністративне правопорушення, та підтверджує зупинку саме того автомобіля, який здійснив порушення ПДР.

У свою чергу, апелянт визнає, що, під час фіксації правопорушення, автомобіль на декілька секунд пропадає з колу зору відеореєстратора, але візуальне спостереження працівників поліції продовжується.

Водночас скаржник стверджує про те, що, наздогнавши автомобіль правопорушника, було встановлено марку, модель та реєстраційний номер транспортного засобу.

Підсумовуючи, апелянт робить висновок, що два відеозаписи є взаємопов`язаними між собою, оскільки один файл показує факт скоєння правопорушення, а інший ідентифікує автомобіль позивача «KIA CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому відеозаписи є допустимими та належними доказами скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Позивач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає, що апеляційну скаргу не визнає, вважає її необґрунтованою та такою, що фактично дублює відзив на позовну заяву, а тому просить відмовити в її задоволенні та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

На думку позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, який зводиться до того, що працівником патрульної поліції не зафіксовано та не підтверджено допустимими й належними доказами факт вчинення ОСОБА_1 вимог ПДР.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, але в судове засідання не з`явились, що надає суду апеляційної інстанції, відповідно до статті 311 КАС України, розглянути справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи свідчать про таке.

06.04.2020 року інспектором УПП в Одеській області Нечитайлом Д. В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №609094, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Як вбачається з даної постанови, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало порушення ним вимог п.8.7.3е ПДР порушення проїзду на заборонений сигнал або миготливий, або два червоних миготливих сигнали. Так, керуючи транспортним засобом марки «KIA CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в місті Одесі по вулиці Новомиколаївська дорога, здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений червоний сигнал світлофора.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Аналіз судового рішення свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування спірної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення з тієї підстави, що суб`єктом владних повноважень не доведено належними доказами порушення позивачем вимог ПДР.

До такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов враховуючи таке.

За правилами п. 8.7.3е ПДР сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У доводах апеляційної скарги скаржник посилається на те, що ним доведено факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, на підтвердження чого надано відеозапис, з якого, на думку апелянта, встановлено факт проїзду перехрестя на червоний сигнал світлофора автомобілем марки «KIA CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 .

Про необґрунтованість вказаного доводу скаржника свідчить досліджений колегією суддів відеозапис з якого неможливо достовірно встановити факт порушення позивачем вимог ПДР, а саме: проїзд перехрестя транспортним засобом марки «KIA CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебував позивач, на заборонений сигнал світлофора.

Так, дійсно, на відеозаписі зафіксовано транспортний засіб, який здійснює рух через перехрестя на заборонений сигнал світлофора, однак зйомка проводилась зі службового автомобіля, який виїжджав з прилеглої території на Новомиколаївську дорогу, яка розділена металевим відбійником, поділяючим напрямки руху. У зв`язку з цим, з відеозапису неможливо ідентифікувати ані марку транспортного засобу, ані його реєстраційний номер, який здійснив проїзд перехрестя на заборонений, червоний, сигнал світлофора.

Посилання апелянта на те, що, під час фіксації правопорушення, автомобіль на декілька секунд пропадає з колу зору відеореєстратора, але візуальне спостереження працівників поліції продовжується та наздоганяється саме автомобіль правопорушника не підтверджується жодними доказами.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування в адміністративних справах.

Частина 1 ст.76 КАС України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Слід зазначити, що в силу вимог статті 251 КУпАП візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення ПДР.

Колегія суддів вважає, що суб`єкт владних повноважень не надав беззаперечних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, а саме: фото- або відеозаписом правопорушення.

Як вже встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, наданий суб`єктом владних повноважень відеозапис не підтверджує наявності події адміністративного правопорушення, а тому вказаний доказ не може бути підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Про те, що суб`єкт владних повноважень повинен довести належними доказами, зокрема, фото або відеозаписом, скоєння водієм адміністративного правопорушення, зазначено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, КАС України надає суду право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність належних доказів щодо події адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення від 06 квітня 2020 року серії ДП18 №609094 за ч.2 ст.122 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273 - 277, 282 - 286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Нечитайла Дмитра Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко