Справа № 160/4019/19
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 160/4019/19

адміністративне провадження № К/9901/16015/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,

за участю:

секретаря судового засідання - Вітковської К.М.,

представника позивача - Лаврищева В.Я.,

представників відповідача - Панковської Е.П., Єгорова А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року (головуючий суддя - Златін С.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року (колегія суддів у складі: головуюча суддя - Білак С.В., судді - Олефіренко Н.А., Шальєва В.А.) у справі №160/4019/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

установив:

У травні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» (далі - ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод») звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - ОВПП ДФС), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 18 квітня 2019 року № та №.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, вважаючи, що вони прийняті внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені судами рішення й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі її заявник наполягає на тому, що суди попередніх інстанцій дійшли безпідставного висновку щодо правомірності спірних податкових повідомлень-рішень виключно з підстав відсутності первинної документації, яка супроводжувала господарські операції позивача з ТОВ «АЛСІМО». На переконання заявника касаційної скарги, судам в першу чергу необхідно було дослідити питання щодо правомірності проведення податкової перевірки Товариства та відповідності акта перевірки вимогам закону.

Так, позивач наголошує на тому, що відповідач своїм наказом призначив саме невиїзну перевірку позивача, натомість під час перевірки було здійснено виїзд до Генеральної прокуратури України, в якій отримано доступ до вилучених документів та сфотографовано їх. Зазначене, на переконання скаржника, свідчить про неможливість вважати перевірку невиїзною. Як наслідок акт документальної невиїзної перевірки не є належним доказом у справі, відповідно, податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками такої перевірки, не можна визнати законними і обґрунтованими.

Окрім того, скаржник стверджує, що суд не може дійти висновку про нереальність господарських операцій підприємства з контрагентами на підставі вироку, якщо в останньому не вказано жодних обставин, які б підтверджували факт безтоварності спірних господарських операцій.

В контексті викладеного, скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій при вирішенні спору не враховано правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 16 січня 2018 року (справа №826/442/13), від 20 березня 2018 року (справа №810/1438/17), від 12 квітня 2018 року (справа №826/1571/16), від 16 травня 2018 року (справа №2а-0870/12052/11), від 27 лютого 2018 року (справа №802/1853/16-а), а також від 27 лютого 2018 року (справа №802/1853/16-а) та від 12 червня 2018 року (справа №821/597/17).

Також, скаржник звертає увагу на те, що реальність господарських операцій позивача з ТОВ «АЛСІМА» вже була предметом дослідження Верховним Судом у справі №520/5568/19 (постанова від 10 червня 2020 року). Суд касаційної інстанції підтримав рішення судів, які скасували податкові повідомлення-рішення, складені внаслідок невизнання тих самих господарських операцій з позивачем, що і у цій справі.

Насамкінець, заявник касаційної скарги наголошує на порушенні судами попередніх інстанцій норм процесуального права в частині недослідження й ненадання правової оцінки доказам, які мають безпосереднє значення для правильного вирішення спору.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу відповідача - без задоволення. Податковий орган повністю погоджується із мотивами рішень судів першої та апеляційної інстанцій, з яких вони виходили при вирішенні спору, вважає рішення законними й обґрунтованими. Окремо звертає увагу на те, що наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 6 лютого 2019 року №242 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», за наслідками якого була проведена перевірка й винесені спірні податкові повідомлення-рішення, був предметом судового оскарження, й судовими рішеннями у справі №160/1939/19 визнаний таким, що прийнятий на підставі, у спосіб та у межах, визначених законом. Крім того, звертає увагу на те, що хоча станом на час розгляду судами попередніх інстанцій вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року у справі №761/3596/18 стосовно посадової особи ТОВ «АЛСІМО» ОСОБА_1 не набрав законної сили, ухвалою Київського апеляційного суду від 9 серпня 2019 року апеляційні скарги на вирок - повернуто особам, які їх подали. Постановою Верховного Суду від 2 червня 2020 року ухвала Київського апеляційного суду від 9 серпня 2019 року залишена без змін.

В судових засіданнях, які відбулись 4 листопада та 2 грудня 2020 року, представник позивача підтримав вимоги касаційної скарги Товариства у повному обсязі. Окрім того, після призначення справи до касаційного розгляду від скаржника надходили додаткові письмові пояснення й доповнення до касаційної скарги, в яких він акцентував увагу на численних процедурних порушеннях, допущених контролюючим органом під час проведення податкової перевірки Товариства, які, на переконання позивача, беззаперечно спричиняють необхідність скасування спірних в цій справі податкових повідомлень-рішень.

Представники відповідача в судових засіданнях 4 листопада та 2 грудня 2020 року заперечували проти доводів й аргументів касаційної скарги Товариства, просили суд залишити без змін оскаржувані судові рішення. В цілому представники фіскального органу наполягали на тому, що податкова перевірка була проведена відповідно до вимог податкового законодавства.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час касаційного перегляду справи; далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Підставою для відкриття касаційного провадження у справі було неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 328 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, матеріали справи, судові рішення, ухвалені судами попередніх інстанцій, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суди встановили, що наказом від 6 лютого 2019 року №242 призначено документальну позапланову невиїзну перевірку ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства України за взаємовідносинами з ТОВ «АЛСІМО» за 2016-2017 роки, саме: показників декларації з податку на додану вартість та показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств.

Перевірку проведено у період з 28 лютого по 21 березня 2019 року й за її результатами податковим органом складено акт №49/28-10-46-08-00659101 від 28 березня 2019 року.

Під час перевірки посадові особи контролюючого органу дійшли висновку про заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 6435917 грн та завищення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 19936296 грн.

За наслідками встановлених перевіркою порушень 18 квітня 2019 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 9653875,50 грн (з яких 6435917 грн - за податковим зобов`язанням, а 3217958,50 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями) та №, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 19936296,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими-рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач не повідомив податковий орган про втрату первинних документів за господарськими взаємовідносинами з ТОВ «АЛСІМО» у п`ятиденний строк з дня такої події, не відновив втрачені документи у встановлений ПК України термін та не надав до закінчення перевірки посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності.

За приписами пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з пунктом 44.5 статті 44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу. У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Під час податкової перевірки ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» контролюючим органом встановлено наступне: стосовно посадових осіб ТОВ «АЛСІМО» відкрито кримінальне провадження та наявний вирок суду; ТОВ «АЛСІМО» не має виробничих, офісних, складських приміщень, персоналу; згідно з ЄРПН по ТОВ «АЛСІМО» встановлено відсутність реєстрації податкових накладних на придбання запчастин по ланцюгу постачання до виробника або імпортера, які в подальшому реалізовані позивачу; директор ТОВ «АЛСІМО» ОСОБА_1 під час допиту повідомила, що нею не підписувались жодні документи за господарськими взаємовідносинами з позивачем; як наслідок, копії видаткових накладних підписані від імені ТОВ «АЛСІМО» невстановленою особою; відсутні підтверджуючі документи на транспортування модернізованих дизелів до ТОВ «АЛСІМО» на проведення стендових випробувань та їх повернення до позивача; атестат ТОВ «АЛСІМО» на право проведення ремонту, стендових і реостатно-обкатувальних випробувань дизельних двигунів М-756 у 2016 році не видавався; трудовий договір на модернізацію дизелів М-756 з фізичною особою ОСОБА_2 не укладався; ОСОБА_2 під час допиту пояснив, що трудового договору не укладав, спеціальної освіти не має для проведення модернізації дизельних двигунів М-756, вказані роботи не виконував; копія сертифікату якості, що надана до перевірки, не містить найменування замовника, номер контракту, а також не скріплена печаткою відділу технічного контролю.

З урахуваннях викладеного податковий орган дійшов висновку, що правочин, укладений позивачем з ТОВ «АЛСІМО», не спрямований на настання реальних наслідків, що і слугувало підставою до прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Як зазначено в акті, під час перевірки позивача використовувалась інформація, отримана від Генеральної прокуратури України, а саме: копії первинних документів по взаємовідносинах позивача з ТОВ «АЛСІМО».

Досліджуючи доводи податкового органу щодо нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «АЛСІМО», судами попередніх інстанцій встановлено, що ані до перевірки, ані до суду позивачем не надано первинних документів стосовно взаємовідносин з вказаним контрагентом.

Як зафіксовано в акті перевірки, листом від 18 січня 2019 року (до початку проведення перевірки) позивач повідомив фіскальний орган про те, що документи за господарськими взаємовідносинами з ТОВ «АЛСІМО» за 2016 та 2017 року були викрадені з автомобіля адвоката Товариства 31 жовтня 2017 року. Окрім того, вказаним листом позивач повідомив, що копії документів за 2016 та 2017 року були вилучені в ході проведення обшуку, однак оригінали не були відшукані підприємством.

Поряд із тим, суди встановили, що позивач не подавав до податкового органу за місцем обліку повідомлення про втрату вказаних вище документів у п`ятиденний строк з дня такої події, як це передбачено пунктом 44.5 статті 44 ПК України, а відтак суди правильно констатували, що такі документи вважаються відсутніми у позивача станом на час складання відповідної звітності.

Позивач в ході судового розгляду справи наполягав на тому, що він вживав заходів щодо повідомлення податкового органу про втрату документів, на підтвердження чого надав квитанцію кур`єрської служби про доставку повідомлення адресату №47 від 10 листопада 2017 року.

Однак, апеляційним судом відхилено вказаний документ як доказ на підтвердження певного факту, оскільки за наслідками його дослідження встановлено, що у квитанції в графі «отримувач» відсутні відомості щодо отримання повідомлення адресатом.

Інших доказів повідомлення контролюючого органу за місцем податкового обліку про втрату (викрадення) первинних документів за взаємовідносинами з ТОВ «АЛСІМО» позивач до суду не надав. Більш того, факт отримання від позивача вказаного повідомлення заперечувався й відповідачем в ході усього судового розгляду справи.

Окрім того, судами попередніх інстанцій було враховано, що фізична особа ОСОБА_1 під час допиту (протокол від 23 листопада 2017 року) повідомила, що очолювала ТОВ «АЛСІМО» «фіктивно», заперечувала будь-яку причетність до господарської діяльності цього товариства, в тому числі й підписання будь-яких документів від імені юридичної особи.

Як встановили, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року (справа №761/3596/18) ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 205-1 та частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України.

Також, суди врахували протокол допиту свідка ОСОБА_2 від 28 лютого 2019 року, у якому останній пояснив, що трудову угоду №2 від 19 вересня 2016 року та Специфікацію (додаток №1 до трудової угоди №2) з ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» не підписував; на вказаному товаристві працював один день, робота не була пов`язана із заміною колінчатого валу.

Аналізуючи посилання позивача на висновок експерта від 22 вересня 2017 року №15/11.2/96, суди попередніх інстанцій вважали, що такий не підтверджує реальності господарських операцій позивача з ТОВ «АЛСІМО», оскільки експертом не досліджувалися питання, встановлені актом перевірки, зокрема, про відсутність фактичного руху активів від ТОВ «АЛСІМО» до позивача. Натомість, за результатами експертизи експерт констатував лише документальне підтвердження взаємовідносин позивача з контрагентом.

Окрім того, колегія суддів погоджується із висновком судів про те, що наданий позивачем висновок експерта не підміняє первинні документи стосовно господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «АЛСІМО» та не може слугувати підставою до звільнення від обов`язку доказування.

У доводах касаційної скарги та численних доповнень до неї заявник скарги наполягає на порушенні відповідачем процедури (способу) проведення перевірки. В контексті таких доводів скаржник посилається на судові рішення в адміністративній справі №520/5568/19 за позовом ТОВ «АЛСІМО» до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування наказу від 1 березня 2019 року №1613 та податкових повідомлень-рішень від 28 травня 2019 року №, № .

Поряд із тим, колегія суддів враховує, що питання правомірності призначення і проведення перевірки позивача, за наслідками якої прийнято спірні в цій справі податкові повідомлення-рішення, вже була предметом судового контролю і за наслідками розгляду справи №160/1939/19 за позовом ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування наказу від 6 лютого 2019 року №242 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 6 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року, відмовив Товариству у задоволенні позову.

Натомість обставини, встановлені судами в справі №520/5568/19, є відмінними від справи, що розглядається, та не мають преюдиційного значення для вирішення цієї справи, на чому наполягає скаржник, оскільки вони встановлені в межах іншої податкової перевірки (яка проводилась Головним управлінням ДФС у Харківській області щодо ТОВ «АЛСІМО»). Більш того, як вбачається зі змісту судових рішень у справі №520/5568/19 податкові правопорушення, покладені в основу прийняття оскаржуваних ТОВ "АЛСІМО" податкових повідомлень-рішень, не були предметом судових досліджень.

Доводи скаржника про те, що оскаржувані рішення ухвалені без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки правовідносини у даних справах не є подібними, а тому такі висновки не є релевантними до спірних правовідносин.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із такими, оскільки така оцінка судами здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.

В контексті решти доводів касаційної скарги, Суд вважає за необхідне наголосити, що виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту, а тому до їх переоцінки Верховний Суд не вдається.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та не допустили порушень норм процесуального права.

Доводи заявника касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, натомість зводяться виключно до переоцінки встановлених судами обставин справи, що виходить за межі повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 КАС України.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

У зв`язку з цим, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року залишити без змін, а касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська

Повний текст судового рішення складено 7 грудня 2020 року.