Справа № 520/11335/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

04.12.2020 р. справа №520/11335/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., за участі секретаря - Стрєлка О.В., представника позивача - Явтух О.Г., представника відповідача - Коваленко М.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Зміївський машинобудівний завод"
до Головного управління ДПС у Харківській області
проскасування правових актів індивідуальної дії, спонукання до вчинення дій, -

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Зміївський машинобудівний завод» (далі за текстом заявник, платник, ТОВ, Товариство), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Харківській області з приводу неврахування уточнюючого розрахунку до декларації з плати за землю за № від 09.06.2017р., що підтверджується квитанцією ДФС про прийняття документу №2 від 09.06.2017 року, поданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Зміївський машинобувний завод» (ідентифікаційний код - 25189895); 2) зобов`язання врахувати уточнюючий розрахунок до декларації з плати за землю за № від 09.06.2017р. та відповідно відобразити його в інтегрованій картці платника позивача; 3) визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 08.09.2017р. №, яким нараховано штраф у розмірі 42.105,34грн.; 4) визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 21.12.2017р. №, яким нараховано штраф у розмірі 45.853,83грн.; 5) визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 15.05.2018р. №, яким нараховано штраф у розмірі 33.993,04грн.; 6) визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 28.09.2018р.у №, яким нараховано штраф у розмірі 3.798,50грн.; 7) визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 30.11.2018р. №, яким нараховано штраф у розмірі 4.135,04грн.; 8) визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2019р. №, яким нараховано штраф у розмірі 15.002,85грн.; 9) визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 18.06.2019р. №, яким нараховано штраф у розмірі 10.993,60грн.; 10) визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення від 10.09.2019р. за №, яким нараховано штраф у розмірі 220.412,15грн.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що контролюючий орган не відобразив в інтегрованій картці платника податків з плати за землю уточнюючого розрахунку до декларації з плати за землю за № від 09.06.2017р. шляхом зменшення первісно задекларованих грошових зобов`язань. Наполягав, що контролюючий орган безпідставно кваліфікував уточнюючий розрахунок до декларації з плати за землю за № від 09.06.2017р. у якості реальної оплати податку. Наполягав, що всі платежі з плати за землю проводив своєчасно.

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби у Харківській області (фактичний та юридичний правонаступник ГУ ДФС у Харківській області) з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що уточнюючий розрахунок до декларації з плати за землю за № від 09.06.2017р. був фізично отриманий контролюючим органом, за цим розрахунком по строку кожного із місячних платежів в інтегрованій картці платника податку з плати за землю проводились облікові операції за нарахування до оплати суми у вигляді арифметичної різниці між первісно задекларованим показником основної декларації та показником уточнюючого розрахунку. Наполягав, що сам уточнюючий розрахунок не використовувався у якості документу про оплату. Стверджував, що усі оскаржені штрафи були застосовані за події невиконання платником тих платежів, строк оплати за якими хронологічно передував події подання уточнюючого розрахунку до декларації з плати за землю за № від 09.06.2017р.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник пройшов процедуру державної реєстрації, набув правового статусу юридичної особи публічного права, знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом 25189895.

Станом на 31.12.2016р. і 01.01.2016р. сума податкового боргу заявника з плати за землю складала 1.250.596,66грн. (т.2 а.с.85).

Заявником було складено і подано до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю на 2017р., де самостійно задекларовано до оплати 1.080.978,50грн. із розрахунку 90.081,54грн. щомісяця. (т.1 а.с.20).

09.06.2017р. заявником було складено і подано до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до за № від 09.06.2017р. до згаданої вище податкової декларації з плати за землю на 2017р., де було зменшено суму первісно обрахованого грошового зобов`язання на 610.138,64грн., тобто на 87.162,66грн. щомісяця. Відтак, до оплати належала сума податку у розмірі 2.918,88грн. щомісяця.

30.07.2017р. контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків з плати за землю були проведені облікові операції з нарахування до оплати 90.081,54грн. та зменшенні цієї суми на 87.162,53грн. (т.2 а.с.95).

Ці обставини засвідчують як факт прийняття уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. до обліку, так і урахування показників цього розрахунку при визначенні стану виконання Товариством податкового обов`язку.

30.08.2017р. контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків з плати за землю були проведені облікові операції з нарахування до оплати 90.081,54грн. та зменшенні цієї суми на 87.162,53грн. (т.2 а.с.101).

Ці обставини засвідчують як факт прийняття уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. до обліку, так і урахування показників цього розрахунку при визначенні стану виконання Товариством податкового обов`язку.

30.09.2017р. контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків з плати за землю були проведені облікові операції з нарахування до оплати 90.081,54грн. та зменшенні цієї суми на 87.162,53грн. (т.2 а.с.102).

Ці обставини засвідчують як факт прийняття уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. до обліку, так і урахування показників цього розрахунку при визначенні стану виконання Товариством податкового обов`язку.

30.10.2017р. контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків з плати за землю були проведені облікові операції з нарахування до оплати 90.081,54грн. та зменшенні цієї суми на 87.162,53грн. (т.2 а.с.109).

Ці обставини засвідчують як факт прийняття уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. до обліку, так і урахування показників цього розрахунку при визначенні стану виконання Товариством податкового обов`язку.

30.11.2017р. контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків з плати за землю були проведені облікові операції з нарахування до оплати 90.081,54грн. та зменшенні цієї суми на 87.162,53грн. (т.2 а.с.112).

Ці обставини засвідчують як факт прийняття уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. до обліку, так і урахування показників цього розрахунку при визначенні стану виконання Товариством податкового обов`язку.

30.12.2017р. контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків з плати за землю були проведені облікові операції з нарахування до оплати 90.081,54грн. та зменшенні цієї суми на 87.162,53грн. (т.2 а.с.121).

Ці обставини засвідчують як факт прийняття уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. до обліку, так і урахування показників цього розрахунку при визначенні стану виконання Товариством податкового обов`язку.

У ході розгляду справи судом також було достеменно установлено, що податкове повідомлення-рішення від 08.09.2017р. №, яким нараховано штраф у розмірі 42.105,34грн. було винесено за актом №10260/20-40-12-10-09/25189895 від 18.08.2017р., предметом перевірки за яким є своєчасність виконання податкового обов`язку за розрахунком земельного податку від 17.02.2015р. №.

Податкове повідомлення-рішення від 21.12.2017р. №, яким нараховано штраф у розмірі 45.853,83грн. було винесено за актом №24132/20-40-12-10-09/25189895 від 11.12.2017р., предметом перевірки за яким є своєчасність виконання податкового обов`язку за розрахунком земельного податку від 17.02.2015р. №.

Податкове повідомлення-рішення від 15.05.2018р. №, яким нараховано штраф у розмірі 33.993,04грн. було винесено за актом №6420/20-40-12-10-09/25189895 від 03.05.2018р., предметом перевірки за яким є своєчасність виконання податкового обов`язку за розрахунком земельного податку від 08.02.2016р. №.

Податкове повідомлення-рішення від 28.09.2018р. №, яким нараховано штраф у розмірі 3.798,50грн. було винесено за актом №13351/20-40-12-10-09/25189895 від 14.09.2018р., предметом перевірки за яким є своєчасність виконання податкового обов`язку за податковим повідомленням рішенням № від 23.05.2016р.

Податкове повідомлення-рішення від 30.11.2018р. №, яким нараховано штраф у розмірі 4.135,04грн. було винесено за актом №16916/20-40-12-10-09/25189895 від 18.08.2017р., предметом перевірки за яким є своєчасність виконання податкового обов`язку за податковими повідомленнями рішеннями від 23.05.2016р. №№-, а також за розрахунком земельного податку від 08.02.2016р. №.

Податкове повідомлення-рішення від 30.01.2019р. №, яким нараховано штраф у розмірі 15.002,85грн. було винесено за актом №49/20-40-53-05-09/25189895 від 14.01.2019р., предметом перевірки за яким є своєчасність виконання податкового обов`язку за розрахунком земельного податку від 08.02.2016р. №.

Податкове повідомлення-рішення від 18.06.2019р. №, яким нараховано штраф у розмірі 10.993,60грн. було винесено за актом №754/20-40-53-05-09/25189895 від 22.05.2019р., предметом перевірки за яким є своєчасність виконання податкового обов`язку за податковим повідомленням рішенням від 06.07.2016р. №, а також за розрахунком земельного податку від 08.02.2016р. №.

Податкове повідомлення-рішення від 10.09.2019р. за №, яким нараховано штраф у розмірі 220.412,15грн. Було винесено за актом №1067/20-53-09/25189895 від 13.08.2019р., предметом перевірки за яким є своєчасність виконання податкового обов`язку за податковими повідомленнями-рішеннями від 16.09.2016р. №, від 18.12.2016р. №, а також розрахунками земельного податку від 08.02.2016р. №901190884, від 20.02.2017р. №.

При цьому, не несвоєчасність оплати розрахунку земельного податку від 20.02.2017р. № припадає усього 7.447,00грн. штрафу (т.1 а.с.62).

Не погодившись із правомірністю перелічених правових актів індивідуальної дії та стверджуючи про неврахування контролюючим органом уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р., заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

З 01.01.2011 року суспільні відносини з приводу здійснення державою контролю за дотриманням податкової дисципліни, зокрема, зміст та обсяг повноважень контролюючих органів на перевірку своєчасності виконання особою податкового обов`язку, а також приводи, способи та порядок реалізації таких повноважень унормовані приписами Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п.75.1.1 ст.75 Податкового кодексу України у редакції Закону України від 21.12.2016р. №1797-VIII (котрий у цій частині набрав чинності з 01.01.2017р.) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Судом достеменно установлено, що усі оскаржені податкові повідомлення рішення були винесені на підставі матеріалів перевірок проведених після 01.01.2017р.

Відтак, довід Товариства про невідповідність оскаржених правових актів індивідуальної дії положенням п.п.75.1.1 ст.75 Податкового кодексу України слід визнати юридично неспроможним.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З 01.01.2011 р. таким законом є Податковий кодекс України.

Відповідно до п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд відмічає, що указане правило є нормою загального характеру, а відносно граничного строку проведення особою платежу з плати за землю слід застосовувати приписи п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України, де указано, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Підпунктом 50.1 ст.50 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Наявними у справі документами підтверджено, що складений Товариством уточнюючий розрахунок за № від 09.06.2017р. прийнятий контролюючим органом, проведений за відомостями інтегрованої картки платника податків з плати за землю двома одночасними обліковими операціями, а саме: нарахуванням до оплати 90.081,54грн. за податковою декларацією з плати за землю на 2017р. із одночасним зменшенням цієї суми на 87.162,53грн.

Таким чином, за наслідками цих облікових операцій до оплати підлягала сума у 2.918,88грн. щомісяця.

Як з`ясовано судом розглядом, станом на 31.12.2016р. і 01.01.2017р. сума податкового боргу Товариства з плати за землю складала 1.250.596,66грн. (т.2 а.с.85).

Відповідно до п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Відтак, управлінське волевиявлення контролюючого органу з приводу погашення суми наявного податкового боргу заявника у хронологічній черговості виникнення узгоджується із приписами закону.

Доказів своєчасної оплати самостійно задекларованих грошових зобовязань з плати за землю на 2015р., на 2016р. та на період 01.01.2017р.-31.05.2017р. заявник до суду не подав.

Доказів своєчасної оплати перелічених в актах перевірок податкових повідомлень рішень, прийнятих контролюючим органом до настання події надходження уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. заявник до суду також не подав.

Строки платежів за цими зобов`язаннями настали та збігли до події створення Товариством уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р.

Доводів і доказів повторності вжиття контролюючим органом одним і тих же заходів податкового контролю за податковою дисципліною (в частині своєчасності виконання податкового обов`язку) за одними і тими ж самими подіями заявником не наведено та не подано відповідно.

Відтак, уточнюючий розрахунок за № від 09.06.2017р. об`єктивно не здатен створити жодних юридичних наслідків в контексті юридичної відповідальності за несвоєчасне виконання податкового обов`язку по строкам до 09.06.2017р.

Згідно з 126.1 ст.126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Вирішуючи спір, суд зважає, що за доводами заявника на підставі уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р. відбулось зменшення на 87.162,66грн. за 7 місяців 2017р. (01.06.2017р.-31.12.2017р.).

Таким чином, загальна сума зменшення податкового обов`язку складає - 610.138,62грн.

За наведеним у ст.126 Податкового кодексу України алгоритмом обчислення максимальний розмір штрафу у співвідношенні із вище указаною сумою зменшення арифметичного значення податкового обов`язку дорівнює - 122.027,73грн.

Оскільки загальна сума штрафу за оскарженими податковими повідомленнями рішеннями перевищує указане значення, то суд вважає цей аргумент Товариства неспроможним.

Суд відмічає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом подано докази відповідності закону оскаржених волевиявлень (і рішень, і діянь), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично неправильними та фактично необґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскаржених волевиявлень.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини події з`ясував з достатньою повнотою, скоєне діяння кваліфікував правильно, норму закону визначив належну, положення цієї норми права витлумачив вірно, унаслідок чого міра застосованої юридичної відповідальності узгоджується із характером, змістом та наслідками вчиненого особою протиправного діяння.

Отже, у спірних правовідносинах вчинені владним суб`єктом управлінські волевиявлення не спричинили безпідставного настання негативних наслідків, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

З цих міркувань суд вважає нерелевантними посилання Товариства на згадані у тексті позову рішення Верховного Суду, позаяк у даному випадку мало місце підтверджене судовим розглядом несвоєчасне виконання заявником податкового обов`язку за зобов`язаннями, які підлягали виконанню до події створення уточнюючого розрахунку за № від 09.06.2017р.

Судження суду з приводу усіх юридично значимих обставин та усіх вагомих доводів учасників справи детально та розгорнуто викладені у мотивувальній частині даного судового акту, а решта доводів окремій оцінці не підлягає, позаяк на результат вирішення спору не впливає.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 8 грудня 2020 року; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко