Справа № 240/9932/20
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/9932/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк Микола Миколайович

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

08 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Франовської К.С. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: не з`явився,

представника відповідача: Ільчика О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року (повний текст якої складено в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, оформлене протоколом від 20 травня 2020 року №8, про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання його учасником бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII та прийняти рішення згідно з Положенням про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 №200 та прийняти рішення про надання йому статусу учасника бойових дій.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її. Також зазначив, що Міністерства оборони України діяло у відповідності до положень законодавства, відповідно до якого виконання робіт по знищенню вибухонебезпечних предметів (розмінування) військовими частинами ЗС України передбачалось лише на території України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, який прибув в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2000 № 8 (а.с. 23) позивача (сапера-розвідника) направлено на виконання завдань у складі миротворчого контингенту Місії ООН у Лівані.

Наказами командира ВЧ НОМЕР_1 від 25.08.2000 № 23 (а.с. 24), від 28.09.2000 № 42 (а.с. 25), від 14.12.2000 № 96 (а.с. 26), від 11.01.2001 № 8 (а.с. 27) наказано вважати таким, що приступив до виконання бойового завдання по розмінуванню позицій ОСОБА_1

18.05.2020 позивач звернувся до Міністерства оборони України з заявою про надання статусу учасника бойових дій (а.с. 43-46).

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, повязаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 20.05.2020 № 8 (а.с.48-49) у відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ОСОБА_1 відмовлено в надані статусу учасника бойових дій у зв`язку з тим, що виконання робіт по знищенню вибухонебезпечних предметів (розмінування) військовими частинами ЗС України передбачалось лише на території України, а ОСОБА_1 приймав участь в розмінуванні на території Південного Лівану.

Листом від 22.05.2020 № 226/2052 (а.с. 47) позивача повідомлено про те, що йому відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій.

Не погоджуючись з відмовою, позивач оскаржив її до суду.

Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правовий статус учасника бойових дій визначено положеннями Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу".

Відповідно до п.11 ч. 1 ст. 6 вищевказаного Закону (в редакції від 03.08.1999, чинній на момент перебування позивача в Лівані), учасниками бойових дій визнаються особи, які були залучені командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об`єктів народного господарства, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Згідно з актами № 14 на виконання робіт по очистці місцевості від вибухонебезпечних предметів від 26.08.2000 (а.с. 29), № 20 на виконання робіт по очистці місцевості від вибухонебезпечних предметів від 20.10.2000 (а.с. 30), № 30 на виконання робіт по очистці місцевості від вибухонебезпечних предметів від 17.11.2000 (а.с. 31), № 32 на виконання робіт по очистці місцевості від вибухонебезпечних предметів від 15.12.2000 (а.с. 32) ОСОБА_1 в складі групи розмінування виявляв вибухонебезпечні предмети та проводив їх знищення.

Тобто, позивач підпадає під дію вищевказаної статті, а тому має право на отримання статусу учасника бойових дій.

Крім того, в послужному списку (а.с. 38) начальником штабу ВЧ НОМЕР_2 здійснено запис, що в період з 20.07.2000 по 22.01.2001 позивач приймав участь в бойових діях у складі 3 окремого інженерного батальйону Українського миротворчого континенту місії ООН у Лівані.

Варто зазначити, що в період з 1968 року по 2006 рік (головна фаза протистоянь з 1978 року по 2000 рік) тривав Конфлікт у Південному Лівані (низка військових сутичок, у яких брали участь Ізраїль, Ліван, Сирія та Організація визволення Палестини, а також різні ополчення, що діяли з території Лівану).

При цьому, з наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 25.08.2000 № 23 (а.с. 24), від 28.09.2000 № 42 (а.с. 25), від 14.12.2000 № 96 (а.с. 26), від 11.01.2001 № 8 (а.с. 27) вбачається, що позивач відряджався на виконання бойових завдань саме з м. Кана, яке знаходиться на Півдні Лівану.

Щодо посилання відповідача у відмові на п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", то суд вважає за необхідне зазначити, що Міністерство оборони України застосувало даний пункт Закону № 426-VIII в редакції, що дії з 14.05.2015, в той час як до позивача належить застосовувати норми, які діяли на момент перебування його в Лівані.

Щодо посилання відповідача на Постанову КМУ від 11.12.1999 № 2294 та наказу від 26.05.2000 № 131/155/261, то в них йдеться про упорядкування робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів, а не про порядок та підстави надання особі статусу учасника бойових дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно відмовив позивачу в наданні статусу учасника бойових дій, а тому для захисту прав позивача відповідача належить зобов`язати прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі 10 грудня 2020 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Франовська К.С. Матохнюк Д.Б.