Справа № 120/6022/20-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 грудня 2020 р. Справа № 120/6022/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.

позивача: не з`явився

відповідача: Хващевська Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницької міської ради

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Вінницької міської ради (далі - відповідач), в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати п.12 додатку 1 до рішення Вінницької міської ради від 25.09.2020 №2422;

- зобов`язати надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту м.Вінниця.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 06.08.2020 звернувся до Вінницької міської ради із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області за графічними матеріалами, що надані додатково.

Рішенням від 25.09.2020 №2422, зокрема п.12 додатку 1 до вказаного рішення, відмовлено ОСОБА_1 у наданні відповідного дозволу у зв`язку з невідповідністю намірів вимогам містобудівної документації (відповідно до Генерального плану м.Вінниці, затвердженого Вінницькою міською радою від 23.11.2007 №1498, зі змінами затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 01.02.2013 №1140, Плану зонування м.Вінниця, затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 11.04.2014 №1668, зі змінами затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 28.02.2020 №2199 та п.1 рішення Вінницької міської ради від 29.02.2008 №1804) на території м. Вінниці не передбачено землі, які могли б передаватись до ведення особистого селянського господарства.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою від 30.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

16.11.2020 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення заявленого позову та вказав про наступне.

Відповідно до положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Статтею 17 закону встановлено, що Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

Так, Генеральний план м. Вінниці, затверджений Вінницькою міською радою від 23.11.2007р. №1498 зі змінами затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 01.02.2013р. №1140.

План зонування міста Вінниці, затверджено рішенням Вінницької міської ради від 04.07.2008 № 2012 зі змінами затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 20.02.2020 № 2199.

Відповідно до плану зонування міста, бажана земельна ділянка розташована в межах «червоних ліній» в зоні транспорту ТР-3, частина земельної ділянки що передбачається до відведення розташована в зоні загального користування Р-3.

Зона транспортної інфраструктури - ТР-3. Зона транспортної інфраструктури призначається для територій вулиць, майданів в межах червоних ліній.

Р-3-рекреаційні зони озеленених територій загального користування. Призначаються для повсякденного відпочинку населення і включають парки, сквери, сади, бульвари, міські ліси, водойми, лугопарки, лісопарки, гідропарки, меморіальні парки.

Представник відповідача просив суд взяти до уваги рішення Вінницької міської ради №1804 від 29.02.2008, згідно якого було вирішено, що питання щодо оформлення права користування земельними ділянками в садибній житловій забудові, передачу у власність та оренду, розглядати з врахуванням генерального плану м.Вінниці, відповідно до якого не передбачено ведення садівництва, городництва, сінокосіння за виключенням садівничих товариств. Земельні ділянки в садибній забудові оформляти з дотриманням вимог статті 39 Земельного кодексу України та генерального плану міста.

У відзиві відповідач зауважив, що позивачем не доведена вина суб`єкта владних повноважень, адже Вінницькою міською радою були чітко дотримані вимоги чинного законодавства щодо процедури та правової основи прийняття рішення.

Ухвалою від 18.11.2020 вирішено судовий розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін, призначено судове засідання на 02.12.2020.

У судове засідання 02.12.2020 позивач та його представник не з`явились, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялись належним чином відповідно до положень КАС України.

Суд, за відсутності заперечень з боку представника відповідача, враховуючи положення статті 205 КАС України, дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи за даної явки сторін.

У судовому засіданні представник відповідача надала пояснення, що відтворюють зміст наявного відзиву, в задоволенні адміністративного позову просила відмовити у повному обсязі. Додатково звернула увагу суду, що надані разом із позовною заявою графічні матеріали із позначенням місця розташування бажаної позивачем земельної ділянки суттєво відрізняються від графічних матеріалів, які подавались позивачем разом із клопотанням від 06.08.2020. Так, представник вказала, що із наданих міській раді графічних матеріалів практично неможливо було встановити місце знаходження земельної ділянки, яку бажає отримати у власність ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

10.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Вінницької міської ради із клопотанням від 06.08.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області (межує із земельною ділянкою за кадастровим номером :03:136:0009). До клопотання додав графічні матеріали.

Згідно п.12 додатку 1 до рішення Вінницької міської ради від 25.09.2020 №2422 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в м. Вінниця, у зв`язку з невідповідністю намірів вимогам містобудівної документації (відповідно до Генерального плану м.Вінниці, затвердженого Вінницькою міською радою від 23.11.2007 №1498, зі змінами затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 01.02.2013 №1140, Плану зонування м.Вінниця, затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 11.04.2014 №1668, зі змінами затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 28.02.2020 №2199 та п.1 рішення Вінницької міської ради від 29.02.2008 №1804) на території м. Вінниці не передбачено землі, які могли б передаватись до ведення особистого селянського господарства.

Вказані обставини і зумовили звернення до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті даної спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом "б" частини 1 статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За змістом ч.ч. 1 - 3 та 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені ст. 118, 122, 123 ЗК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У статті 121 Земельного Кодексу України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного Кодексу України.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, питання щодо передачі земельних ділянок у власність є виключними повноваженнями міської ради, що реалізовується шляхом розгляду на пленарних засіданнях міської ради, за результатами яких приймаються рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні відносини між сторонами виникли з приводу того, що позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку з невідповідністю намірів вимогам містобудівної документації (відповідно до Генерального плану м.Вінниці, затвердженого Вінницькою міською радою від 23.11.2007 №1498, зі змінами затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 01.02.2013 №1140, Плану зонування м.Вінниця, затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 11.04.2014 №1668, зі змінами затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 28.02.2020 №2199 та п.1 рішення Вінницької міської ради від 29.02.2008 №1804) на території м. Вінниці не передбачено землі, які могли б передаватись до ведення особистого селянського господарства.

В даному випадку, суд вважає за необхідне врахувати наступне.

Згідно з статтею 9 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" нормативне регулювання планування та забудови територій здійснюється шляхом прийняття нормативно-правових актів, правил, державних та галузевих будівельних норм, національних (державних) стандартів, кодексів усталеної практики, тому дотримання відповідних вимог будівельних норм та правил під час планування та розподілу території є обов`язковим.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території. План зонування території - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Генеральний план м. Вінниці, затверджений Вінницькою міською радою від 23.11.2007р. №1498. зі змінами затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 01.02.2013р. №1140.

Статтею 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування міста Вінниці, затверджено рішенням Вінницької міської ради від 04.07.2008 № 2012 зі змінами затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 20.02.2020 № 2199.

Як встановлено відповідно до плану зонування міста, бажана земельна ділянка розташована в межах «червоних ліній» в зоні транспорту ТР-3, частина земельної ділянки що передбачається до відведення розташована в зоні загального користування Р-3.

Зона транспортної інфраструктури - ТР-3. Зона транспортної інфраструктури призначається для територій вулиць, майданів в межах червоних ліній.

Р-3-рекреаційні зони озеленених територій загального користування. Призначаються для повсякденного відпочинку населення і включають парки, сквери, сади, бульвари, міські ліси, водойми, лугопарки, лісопарки, гідропарки, меморіальні парки.

Разом з тим, оцінюючи підстави для відмови позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, які викладені у спірному рішенні від 25.09.2020 №2422, щодо того, що на території м. Вінниці не передбачено землі, які могли б передаватись для ведення особистого селянського господарства, суд бере до уваги та враховує наявне в матеріалах справи рішення Вінницької міської ради від 29.02.2008 №1804, згідно якого було вирішено, що питання щодо оформлення права користування земельними ділянками в садибній житловій забудові, передачу у власність та оренду, розглядати з врахуванням генерального плану м.Вінниці, відповідно до якого не передбачено ведення садівництва, городництва, сінокосіння за виключенням садівничих товариств. Земельні ділянки в садибній забудові оформляти з дотриманням вимог статті 39 Земельного кодексу України та генерального плану міста.

Крім того, вирішуючи даний спір по суті, суд враховує надані позивачем графічні матеріали, які подавались відповідачеві разом з клопотанням від 06.08.2020 (а.с.37), та зауважує, що з останніх неможливо встановити місце розташування бажаної земельної ділянки, що є порушенням ч.6 ст.118 ЗК України. Разом з тим, графічні матеріали, які надано позивачем разом з позовною заявою (а.с.19) суттєво відрізняються від наданих відповідачеві. Окрім зазначених розбіжностей, долучений до клопотання графічний матеріал за своїм змістом не дає змогу встановити відповідність місця розташування бажаної земельної ділянки передбаченим вимогам.

В той же час, з клопотання позивача та доданого до нього графічного матеріалу вбачається, що вказані документи містять істотні розбіжності та не дають можливості чітко ідентифікувати земельну ділянку для перевірки її місця розташування вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Вінницької міської ради від 25.09.2020 №2422, в частині п.12. додатку 1 та похідних від них вимог зобов`язального характеру.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що спірне рішення прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Тому у задоволенні позову належить відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Вінницька міська рада (вул. Соборна, 59, м.Вінниця, 21050, )

Повний текст рішення складено 09.12.2020

Суддя Томчук Андрій Валерійович