Справа № 462/7423/20
Суддя: Бориславський Ю. Л.
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/7423/20
УХВАЛА

07 грудня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л. вивчивши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

адвокат Огоновський О.Р. як представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 17 березня 2020 року.

Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху та вказано, в який строк та які саме порушення вимог норм КАС України позивачу слід усунути.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху представник позивача адвокат Огоновський О.Р. подав заяву, в якій просить поновити строк звернення до суду та, як підставу пропуску такого, вказує, що 13.10.2020 року позивач, внаслідок здійснення електронного доступу до відкритих даних веб-порталу Єдиного реєстру боржників Міністерства юстиції України, дізналась про наявність виконавчого провадження відносно неї. У подальшому, в телефонній розмові із державним виконавцем позивачу було повідомлено, що вказане виконавче провадження відкрито на підставі постанови про адміністративне правопорушення № 37-а від 17.03.2020 року та 20.10.2020 року адвокатом Огновським О.Р. скеровано запит до Інспекції ДАБК щодо надання копій Акту за результатами позапланового заходу державного нагляду /контролю/, Протоколу та Постанови по справі про адміністративне правопорушення, відповідь на який адвокатом отримано 10.11.2020 року. У зв`язку із наведеним, вказує, що позивач саме з цього моменту мала змогу ознайомитися із складеними щодо неї документами про притягнення до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, статтею 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Із аналізу даної норми закону вбачається, що строк на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавцем пов`язано саме із днем ухвалення відповідного рішення (постанови), а не з часом отримання такої.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

При цьому, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 19.05.2010 708/11/13-10 з посиланням на практику Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджується належними доказами.

Однак, як ствердила позивач про наявність виконавчого провадження щодо неї вона дізналась 13.10.2020 р. та у телефонній розмові із державним виконавцем позивачу було повідомлено, що вказане виконавче провадження відкрито на підставі постанови про адміністративне правопорушення № 37-а від 17.03.2020 року.

У зв`язку із вказаним позивач звернулася за правовою допомогою до адвоката, який 20.10.2020 року скерував адвокатський запит у Інспекцію ДАБК.

Разом з тим, стороною позивача не вказано про обставини, що стали передумовою для здійснення ОСОБА_1 пошуку себе як боржника у Єдиному реєстрі боржників Міністерства юстиції України.

Суд враховує, що спірна постанова ухвалена 17.03.2020 року та саме з цього часу почався перебіг строку на її оскарження.

Як стверджує позивач та її представник про наявність спірної постанови позивачу стало відомо 13 жовтня 2020 р.

Однак, у заяві про поновлення строку для звернення до суду, позивач та її представник не навели поважних причин об`єктивної неможливості звернення до суду із позовом у десятиденний строк з дня, коли стало відомо позивачу про наявність такої постанови та поновлення строку, натомість позов подано лише 20.11.2020 року.

Слід звернути увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відтак, суд приходить до переконання, що підстави для поновлення строку на оскарження постанови від 17.03.2020 року наведені стороною позивача не можуть бути визнані поважними та такий не може бути поновлено.

Згідно п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч.2 ст. 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи наведене, зокрема, що підстави пропуску строку звернення до суду не можуть бути визнані судом поважними, суд приходить до переконання, що позовну заяву ОСОБА_1 слід повернути.

Керуючись ст. 123, 161, 169, 241-243, 248, 256, 286 КАС України,

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.