Справа № 420/13742/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
09 грудня 2020 року м.Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Начальника Відділу регіонального представництва в південних областях - Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Одеській області Михайлова Валентина Миколайовича про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-
До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Начальника Відділу регіонального представництва в південних областях - Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Одеській області Михайлова Валентина Миколайовича про:
визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання відповідача у встановлений законодавством строк письмово повідомити про результати перевірки скарги від 22.09.2020 року у частині складення протоколу у порядку ч.6 ст.212-3, п.8-1 ч.1 статті 255 КУпАП та вирішити питання про притягнення до адміністративної відповідальності осіб, за вини яких було допущено порушення прав ОСОБА_1 , на доступ до матеріалів судової справи №509/4809/16-к, шляхом виконання відповідачем обов`язку передбаченого статтею 14 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», використати своє право на складання адміністративного протоколу у повній мірі;
встановлення у грошовому еквіваленті розміру спричиненої моральної шкоди від бездіяльності відповідача.
Розглянувши вищевказану позовну заяву, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам, підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно приписів частини 1 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Крім того, відповідно до ч.3 стаття 19 КАС України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.
Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 та безпосередньо прохальної частини позову, підставою звернення до суду стала бездіяльність суб`єкта владних повноважень (Начальника Відділу регіонального представництва в південних областях - Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Одеській області Михайлова Валентина Миколайовича) щодо не складення протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності за скаргою позивача від 22.09.2020 року.
На думку ОСОБА_1 , Начальником Відділу регіонального представництва в південних областях - Регіональним представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Одеській області Михайловим Валентином Миколайовичем його скарга була розглянута не належним чином, а саме, відповідачем не було складено протоколу у порядку ч.6 ст.212-3, п.8-1 ч.1 статті 255 КУпАП, тобто не вирішено питання про притягнення до адміністративної відповідальності осіб, за вини яких було допущено порушення прав ОСОБА_1 на доступ до матеріалів судової справи №509/4809/16-к.
У прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 наголошує на необхідності виконання відповідачем обов`язку передбаченого статтею 14 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» на складання адміністративного протоколу.
Суд зазначає, що відповідно до статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати, зокрема, уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (статті 188-39, 188-40, 212-3 (крім порушень права на інформацію відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (п.81 ч.1).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Начальника Відділу регіонального представництва в південних областях - Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Одеській області Михайлова Валентина Миколайовича про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, не підсудна Одеському окружному адміністративному суду, оскільки пов`язана з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.
Скарга позивача від 22.09.2020 року фактично була розглянута, однак протоколу про адміністративне правопорушення відповідачем складено не було.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Зважаючи на викладене, відносно даного спору Одеський окружний адміністративний суд не може вважатись «судом, установленим законом» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки адміністративний позов подано без дотриманням правил підсудності.
Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 318 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.
Пунктом 2 частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до частини 1 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.30 КАС України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.
Відповідно до частини 6 та 8 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України питання про передачу адміністративної справи, крім випадку, визначеного пунктами 4-6 частини 1 цієї статті, суд вирішує ухвалою. Ухвалу про передачу адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого може бути оскаржено.
Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.
Керуючись статтями 19-20, 25, 29, 171, 248, 256, 286, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Копію ухвали надіслати сторонам по справі.
Роз`яснити сторонам, що передача вказаної адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.
Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Балан Я.В.