Справа № 440/1768/20
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 р. Справа № 440/1768/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 12.05.20 року по справі № 440/1768/20

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України третя особа Військова частина НОМЕР_1

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
31 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним п. 31 протоколу від 27 грудня 2019 року №181 та зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, як особі з інвалідністю ІІ групи з 30 жовтня 25 грудня 2013 року №975 у розмірі 300 - кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року визначеного на дату встановлення інвалідності станом на 01 січня 2019 року, з урахуванням раніше ви плаченої суми та вжити заходів до її виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправні дії Міністерства оборони України, що полягали у визначенні зменшеної суми одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , не зважаючи на приписи пункту б частини 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 , до Міністерства оборони України, третя особа: Військова частина НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду II групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформлене пунктом 31 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.12.2019 №181.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як особі з інвалідністю ІІ групи у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року визначеного на дату встановлення інвалідності, станом на 01.01.2019, з урахуванням проведених раніше виплат.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що 27.12.2019 Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, було прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги майору медичної служби ОСОБА_1 у розмірі різниці між сумою одноразової грошової допомоги, отриманої у звязку з установленням ступеня втрати працездатності (16800 грн.) та допомогою, передбаченою у звязку з установленням II групи інвалідності (300-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб), виходячи із розміру прожиткового мінімуму, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (2017), в сумі 463200,00 грн.

На думку відповідача, враховуючи те, що ОСОБА_1 вперше отримав одноразову грошову допомогу в 2017 році, враховуючи разовий характер зазначеної виплати (одноразова), доплата одноразової грошової допомоги розраховувались з прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент проведення першої виплати (2017 рік).

Відповідач наголошує, що позовна вимога про зобов`язання Міноборони призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу є втручанням в дискреційні повноваження Міноборони та не підлягає задоволенню.

Відповідач зазначає, що при розгляді справ за адміністративними позовами про зобов`язання Міноборони (його структурних підрозділів) призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, адміністративний суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про призначення та виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду.

Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 25 червня 2014 року по 17 липня 2014 року, з 10 грудня по 22 грудня 2014 року позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької області, що підтверджено копією довідки військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2019 №1847 /а.с. 12/.

08.07.2017 під час несення служби отримав травму: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку з незначними клінічними проявами, забійну рану лобної ділянки, що підтверджено копією довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2017 №1662 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) /а.с. 14/.

Наявною в матеріалах справи довідкою військово-лікарської комісії від 21.07.2017 №760 підтверджено, що отримана ОСОБА_1 травма, пов`язана із виконанням обов`язків військової служби /а.с. 15/.

16.11.2017 Полтавською обласною транспортно-радіологічною МСЕК визначено ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 у розмірі 15%, що підтверджується наявною в матеріалах справи копію довідки серії АГ №0005224 /а.с. 16/.

У зв`язку з встановленням ступеня втрати працездатності позивачу виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 16800,00 грн., що сторони не заперечують.

Разом із тим, у 2019 році Полтавською обласною транспортно-радіологічною МСЕК проведено огляд ОСОБА_1 , за результатами якого позивачу вперше встановлена ІІ група інвалідності з 30.10.2019, причина інвалідності: травма, пов`язана із виконанням обов`язків військової служби /а.с. 19/.

Рішенням комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 27.12.2019 №181 (пункт 31), майору медичної служби ОСОБА_1 (вч НОМЕР_1 ), який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку із встановленням групи інвалідності на підставі довідок МСЕК серія АГ №0005224 від 16.11.2017 та АВ №0070846 від 30.10.2019 у розмірі різниці між сумою одноразової грошової допомоги, отриманої у зв`язку з установлення ступеня втрати працездатності (16800,00 грн) та допомогою, передбаченою у зв`язку з установленням ІІ групи інвалідності (300-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб), виходячи з розміру прожиткового мінімуму, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (2017 рік) в сумі 463200,00 грн /а.с. 10/.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими, отже підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей /в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України № 2011- XII/, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частини першої статті 16 Закону України № 2011- XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону України №2011- XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Так, відповідно до пункту четвертого частини другої 16 Закону України №2011- XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону України №2011- XII, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, яка прийнята відповідно до п. 2 статті 16-2, п. 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту "б" частини першої 16-2 Закону України №2011- XII (в редакції станом на час прийняття відповідачем рішення про призначення допомоги від 27.12.2019) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Разом з тим, відповідно до абзацу 4 пункту 6 Порядку №975 (в редакції станом на час прийняття відповідачем рішення про призначення допомоги від 27.12.2019),одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України" інвалідність це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Частинами другою та четвертою статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи зауважує, що 31.10.2019 відбувся первинний огляд позивача Полтавською обласною травматологічно радіологічною МСЕК та позивачу при огляді вперше встановлено ІІ групу інвалідності довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0070846.

Беручи до уваги, що позивачу 31.10.2019 вперше при первинному огляді МСЕК було встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку з захворюванням та травмою, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби, в силу вищезазначених положень він має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2019 рік).

Так, у позивача не відбулося зміни групи інвалідності чи її причини, адже група інвалідності позивачу вперше була встановлена при огляді МСЕК 30.10.2019.

Судом першої інстанції встановлено, що у позивача не відбулася зміна ступеня втрати працездатності, адже встановлений позивачу ступінь втрати працездатності 15% після цього не змінювався.

Отже, зазначені відповідачем підстави розрахунку суми одноразової грошової допомоги з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент проведення першої виплати (підстава виплати - втрата працездатності у розмірі 15%), а саме прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений на 01.01.2017, суд вважає очевидно необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції рішення прийняте відповідачем про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в сумі 463200,00 грн є протиправним.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача, що позовні вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 30.10.2019, з урахуванням проведених виплат не підлягає задоволенню, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом четвертим частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Слід звернути увагу, що на підставі досліджених матеріалів справи та встановлених у ході судового розгляду фактичних обставин, та з урахуванням наведених вище мотивів, колегія суддів дійшла висновку про протиправність оскаржуваного рішення, та відповідно про наявність законних підстав для призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з розрахунку прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб на 01.01.2019.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту, є зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (ІІ групу інвалідності встановлено 30.10.2019 згідно довідки МСЕК), з урахуванням проведених раніше виплат.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду II групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформлене пунктом 31 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.12.2019 №181 відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі № 440/1768/20 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 по справі № 440/1768/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко О.М. Мінаєва