Справа № 160/13601/20
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В.
22.10.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 весь період роботи на посаді «моторист-стерновий» відповідно до записів у трудовій книжці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати за надання правничої допомоги попередній розмір якої складає 4030,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 28.08.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Разом з тим, листом від 04.09.2020 року відповідач повідомив, що пенсія ОСОБА_1 не буде призначено у зв`язку із відсутністю необхідного стажу. Неврахування відповідачем періодів роботи позивача до трудового стажу стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою суду від 26.10.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
05.11.2020 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що за наданими позивачем документами для розрахунку пенсії відсутній необхідний пільговий стаж, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
- мотористом-стерновим - протягом 1993-2007 років;
- мотористом-стерновим - протягом 2017-2018 років;
- мотористом-стерновим - протягом 2019 року.
Професії "стерновий" відсутня в довіднику спеціаліста з визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах працівників зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.
За таких обставин, в призначенні пільгової пенсії за віком по Списку № 2 позивачу відмовлено, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу.
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ) визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Зокрема, пунктом б) вказаної статті визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників ( 461-2016-п ), затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію вказаної норми Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Відповідно до Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 працював мотористом-стерновим - протягом 1993-2007 років; мотористом-стерновим - протягом 2017-2018 років; мотористом-стерновим - протягом 2019 року.
За змістом п. 8 цього ж Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються Список № 2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР.
Оскільки позивач працював на посаді що дає право на пенсію на пільгових умовах, при визначені права на пенсію за віком застосовується Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких надає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що оскільки згідно вищезазначеної Постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, особи, які займають категорію професій "машиністи всіх найменувань", "мотористи всіх найменувань", користуються правом на пенсію за віком на пільгових умовах, у відповідача не було правових підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком по Списку № 2 відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12.08.2020 року у справі № 510/1401/16-а.
Щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати за надання правничої допомоги попередній розмір якої складає 4030,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити про таке.
Пунктом першим частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною сьомою цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За вимогами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За змістом частин другої - п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03.12.2020 року у справі № 2040/5858/18.
На підтвердження розміру витрат на надання правничої допомоги, позивачем надано копії: договору про надання правової допомоги від 21.09.2020 року; додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 21.09.2020 року; акт наданих послуг від 22.10.2020 року, меморіальний ордер від 29.10.2020 року на суму 4030,00 грн.
Досліджуючи надані позивачем документи, судом встановлено, що відповідно до пункту 3.1 Договору, за правову допомогу, передбачену в п.1.2 Договору Клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі, визначеному додатками (додатковими угодами) до цього Договору.
Відповідно до пунктів 1, 2 Додаткової угоди №1 до Договору, сторони погодили бюджет (вартість) наданих послуг (правової допомога) по справі за позовом гр. ОСОБА_1 до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНРОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ДШПРОПЕТРОВСКІИ ОБЛАСТІ про визнання протиправним та скасування рішення ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зобов`язати Відповідача зарахувати до пільгового стажу певний стаж роботи Позивача та зобов`язати Відповідача повторно розглянути заяву для представництва інтересів Клієнта у суді першої інстанції, включаючи підготовку та подачу процесуальних документів, тощо становить:
- зустріч з Клієнтом, усна правова консультація - 500,00 грн.;
- підбір, вивчення, аналіз судової практики - вартість однієї години цієї роботи складає - 500,00 грн.
- вивчення документів Клієнта - вартість однієї години цієї роботи складає - 500,00 грн.
- підготовка та складання будь-яких клопотань, заяв по справі - 100,00 грн./кожен документ;
- підготовка та складання позовної заяви, подання до суду - 1 500,00 грн.
- підготовка копій документів - 50,00 гривень/документ;
- візит до суду, участь у судовому засідання - 500,00 грн./кожне засідання:
- ознайомлення з матеріалами справи - 300,00 гривень;
- підготовка відповіді на відзив - 700,00 гривень;
- підготовка заключного слова адвоката - 600,00 гривень.
Фактом наданих послуг є Акт наданих послуг, який сторонами Договору.
Згідно з актом наданих послуг від 22.10.2020 року судом встановлено, що адвокатом виконано наступний обсяг правничої допомоги:
- зустріч з Клієнтом, усна правова консультація - 500,00 грн.
- підбір, вивчення, аналіз судової практики - 1,5 години - 750,00 грн.
- вивчення документів Клієнта - 500,00 грн.
- підготовка та складання позовної заяви, подання до суду - 1 500,00 грн.
- підготовка копій документів для відповідача доданих до позовної заяви: 39 документів* 50,00 грн. - 780,00 грн.
Втім, суд вказує, що у порушення умов Додаткової угоди №1 до Договору в акті наданих послуг від 22.10.2020 року не вказано скільки годин були витрачено на вивчення документів Клієнта, як це передбачено пунктом 2 Додаткової угоди №1 до Договору.
При цьому, суд критично ставиться до включення до витрат за надання правничої допомоги, таких витрат, як підготовка копій документів для відповідача доданих до позовної заяви, оскільки вказані витрати безпосередньо не пов`язані зі розглядом справи у суді.
Крім того, суд вказує, що відповідно до умов Договору клієнт забезпечує Адвоката всім необхідним для виконання доручень, зокрема коштами для оплати друкарських, копіювальних робіт (п.1.4).
Також, відповідно до п. 3.2 Договору, до винагороди не включаються фактичні витрати щодо виконання адвокатом зобов`язань за Договором.
Відтак, суд доходить висновку, що підготовка копій документів для відповідача доданих до позовної заяви, відповідно до умов Договору, відноситься до фактичних витрат щодо виконання адвокатом зобов`язань за Договором, а тому такі витрати не можуть бути включені до гонорару за надання правничої допомоги.
Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість витрат на правничу допомогу у сумі 2750,00 грн.
Суд критично ставиться до клопотання відповідача щодо відмови в задоволенні клопотання представника позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки таке клопотання відповідача є невмотивованим, необґрунтованим та безпідставним без зазначення обставин, які б вказували на необґрунтованість або на не співмірність таких витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 весь період роботи на посаді «моторист-стерновий» відповідно до записів у трудовій книжці.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський