Справа № 580/3392/20
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Черкаси
07 грудня 2020 року Справа № 580/3392/20

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора І.Момота військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

26.08.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора І.Момота (далі - відповідач) в якій позивач, з урахуванням позовної заяви в новій редакції від 15.09.2020р., просить:

- визнати частково протиправним та частково скасувати наказ начальника Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора І.Момота полковника Коцеруби Д.М. №163-ОС від 18.04.2020р., в частині позбавлення позивача ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора І.Момота військова частина НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 відповідно до п.1 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992р. у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 (дев`ять) повних календарних років станом на день звільнення з військової служби 18 квітня 2020 року;

- зобов`язати Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора І.Момота військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні ОСОБА_1 відповідно до п.1 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей», у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 (дев`ять) повних календарних років станом на день звільнення з військової служби 18.04.2020р;

- стягнути із Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора І.Момота військова частина НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період із 18.04.2020р. по день ухвалення рішення у даній справі.

Предметом розгляду даної справи є визнання протиправним та скасування наказу відповідача №163-ОС від 18.04.2020р. про виключення позивача зі списків особового складу частини, в частині позбавлення позивача права носіння військової форми одягу.

При зверненні позивача до суду із даним позовом в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора І.Момота №163-ОС від 18.04.2020р., в частині позбавлення позивача права носіння військової форми одягу, позивач просив поновити строк звернення до суду, зазначивши, при цьому, що дана вимога у відповідності до ч.5 ст. 122 КАС України мала бути заявлена у місячний строк із дня отримання позивачем оскаржуваного наказу, який позивачем отримано 21.04.2020р. Разом з тим, своєчасно звернутись до суду позивач не зміг через пандемію коронавірісу та запровадженими із 11.03.2020р. в Україні карантинними заходами. Зазначив, що до 07.08.2020р. Причини пропуску слід визнати беззаперечно поважними, у зв`язку із положеннями Закону №731-ІХ. Також представник позивача зазначає, що позивач 14.08.2020р., отримавши консультацію адвоката, дізнався про порушення власних прав, відтак позивач звернувшись до суду 26.08.2020р., подав його у місячний термін з часу закінчення карантинних обмежень, дати коли позивачу стало відомо про порушення його прав та укладення договору про надання правничої допомоги.

При вирішенні питання щодо звернення позивача із позовною вимогою про визнання протиправним та скасування наказу №163-ОС від 18.04.2020р., в частині позбавлення позивача права носіння військової форми одягу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з положеннями частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом суд враховує висновки щодо застосування норм права, зокрема ст. 122 України та ст.233 КЗпП України, викладені в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №815/4532/16 та від 23.05.2018 у справі №820/7112/15.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У вказаних судових рішеннях Верховний Суд вказав, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України та Кодексу законів про працю України встановлено, що для звернення до суду у справах про звільнення встановлено місячний строк, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У ч. 1 ст. 233 КЗпП України чітко визначено, що для звернення до суду у справах про звільнення встановлено місячний строк, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до частини третьої статті 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи або уповноваженого ним органу, він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що у справах, зокрема, про звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Представник позивача зазначив, що позивач отримав наказ про звільнення 21.04.2020р., у зв`язку із чим строк звернення до суду із вимогами про визнання протиправним та скасування наказу №163-ОС від 18.04.2020р., в оскаржуваній частині мав сплити 21.05.2020р.

Разом з тим, суд враховує, що 11 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СOVID-19» через спалах у світі коронавірусу з 12 березня в Україні введено карантин.

При цьому відповідно до п.3 розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020р.), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

17.07.2020 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-IX від 18.06.2020 р. (далі - Закон України № 731-IX), яким внесено зміни зокрема до Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 р., закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Таким чином, законодавцем встановлено обмеження строку наданого відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 02.04.2020 до 16.07.2020), протягом якого учасники справи мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом, який закінчується через 20 днів після набрання чинності Законом України № 731-IX від 18.06.2020 р.

Враховуючи, що Закон України №731-IX набрав чинності 17.07.2020 р., продовжені процесуальні строки на звернення до суду із даним позовом спливають 06.08.2020 р.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, адміністративний позов у даній справі подано 26.08.2020р., тобто з пропуском продовженого Законом №731-IX строку, на звернення до суду із даним позовом.

При цьому, посилання представника позивача, що позивач дізнався про порушення власних прав 14.08.2020р., отримавши консультацію адвоката, відтак подав його у місячний термін з часу закінчення карантинних обмежень, дати коли позивачу стало відомо про порушення його прав та укладення договору про надання правничої допомоги судом не може бути прийнято в якості поважних причин пропуску строку звернення до суду, оскільки місячний строк звернення до суду із даним позовом розпочинає перебіг із дати отримання позивачем спірного наказу, а не із дати отримання позивачем консультації адвоката та укладення договору про надання правничої допомоги.

Суд також зазначає, що у період із 11.03.2020р. Черкаський окружний адміністративний суд не припиняв прийом позовних заяв від громадян.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про відсутність підстав вважати поважними причини пропуску строку звернення не суду.

Суд, з огляду на вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду, не вбачає перешкод для звернення до суду із заявленими вимогами, у встановлений КАС України та Законом №731-IX, строк. Строк звернення до суду пропущено з причин, що виникли з волі позивача. Належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, що б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутися за судовим захистом, позивачем не надано, в зв`язку з чим суд доходить висновку, що зазначені причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом про визнання протиправним та скасування наказу №163-ОС від 18.04.2020р., в частині позбавлення позивача права носіння військової форми одягу, не можуть бути визнані судом поважними.

Поважність причин пропуску строку звернення до суду може бути обґрунтовано та врахована судом у випадку наявності обставин, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.02.2019р. у справі № 826/17879/17 (ЄДРСР 80168959).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Affaire prez de Rada Cavanilles c. Espagne № 116/1997/900/1112).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Ілхан проти Туреччини" зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Суд звертає увагу, що існування процесуальних строків на оскарження порушених прав, свобод та інтересів зумовлене вимогами щодо забезпечення швидкого та ефективного розгляду справ, дисциплінування поведінки учасників процесу. Саме тому закон передбачає різноманітні способи визначення проміжку часу, протягом якого такі учасники можуть здійснити свої процесуальні права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п.47 рішення).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Частиною 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, враховуючи, що стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, суд приходить до висновку що до спірних правовідносин слід застосувати приписи ст. 123 КАС України, якими врегульовані наслідки пропуску строку звернення до суду та залишити позовну заяву без розгляду, в частині позовних вимог, щодо визнання протиправним та скасування наказу №163-ОС від 18.04.2020р., в частині позбавлення позивача права носіння військової форми одягу.

Керуючись, статтями 173, 183, 240, 241-243, 248, 250, 256, 293-297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити позовну заяву ОСОБА_1 до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора І.Момота військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, без розгляду, в частині позовних вимог, щодо визнання протиправним та скасування наказу №163-ОС від 18.04.2020р., в частині позбавлення позивача права носіння військової форми одягу.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала набрала законної сили відповідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко