Справа № 520/8788/2020
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 р. № 520/8788/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

представника відповідача - Красникова В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області, які полягають у пред`явленні до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) для примусового виконання вимоги №Ф-15470-17У, виданої 14.02.2020 Головним управлінням ДПС у Харківській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДІІС у Харківській області суми боргу з ЄСВ у розмірі 37356,37 грн та зобов`язати відкликати вимогу про сплату боргу № Ф-15470-17У з Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), та визнати вимогу № Ф-15470-17У, видану 14.02.2020 Головним управлінням ДІІС у Харківській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДІІС у Харківській області суми боргу з ЄСВ у розмірі 37356,37 грн такою, що не підлягає примусовому виконання.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність та був зареєстрований, як фізична особа-підприємець в період з 27.09.2000 по 26.06.2020. 19 травня 2020 року позивач дізнався що Київським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження та накладено арешт на кошти, у зв`язку із примусовим виконанням вимоги №Ф-15470-17У, виданої 14.02.2020 Головним управлінням ДПС у Харківській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Харківській області суми боргу з ЄСВ у розмірі 37356,37 грн. Поряд із тим, вказана вимога на адресу позивача не надходила, тому не може бути узгодженою. У зв`язку із чим, дії контролюючого органу щодо примусового виконання вимоги №Ф-15470-17У від 14.02.2020 є протиправними і незаконними. Крім того, 16.03.2020 на адресу позивача надійшла нова вимога від 10.03.2020 № Ф-15470-17, з якої вбачається, що станом на 29.02.2020 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 36306,37 грн.

Ухвалою суду від 09.09.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 01.10.2020 заяву позивача про поновлення строку звернення до суду задоволено та поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду із позовом до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Протокольною ухвалою суду від 03.12.2020 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

У судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Поряд із тим, надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник позивача позбавлений прибути у судове засідання, у зв`язку із тим, що він контактував із людьми ознаками респіраторної хвороби. Таким чином, у зв`язку із додержанням нормативних актів, направлених на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 просив відкласти розгляд справи.

Суд зазначає, що доказів у підтвердження обставин викладених у клопотанні представником позивача до суду не надано (доказів звернення до медичного закладу, листок непрацездатності), також не зазначено, що такі докази будуть надані у наступне судове засідання.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач або його представник не був позбавлені можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства, проте не скористались своїм правом.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що позивач не обмежений у виборі представників, а тому не був позбавлений можливості направити у судове засідання іншого представника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що клопотання позивача є необґрунтованим та таким, що затягує процесуальні строки розгляду справи в суді, а отже, не підлягає задоволенню.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 №2464-VI та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, позивач є платником єдиного внеску та перебуває на податковому обліку в контролюючому органі. Враховуючи, що позивач свій обов`язок платника єдиного внеску не виконував належним чином, контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу. На виконання вимог закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" узгоджена вимога про сплату боргу була направлена до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) для примусового виконання. Таким чином, відповідач діяв у межах чинного законодавства, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані до суду докази, встановив наступне.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 27 вересня 2000 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

25 червня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 5013470 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за власним рішенням.

Таким чином, у період з 27.09.2000 по 25.06.2020 ОСОБА_1 перебував на обліку у Головному управлінні ДПС у Харківській області як фізична особа-підприємець, що не запречується сторонами по справі.

За даними АІС "Податковий блок" контролюючим органом нараховано ОСОБА_1 штраф та пеню за не сплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 21.10.2013 по 13.02.2020.

14 лютого 2020 року Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15470-17У на загальну суму 37356,37 грн.

15 травня 2020 року Київським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про відкриття провадження ВП № 62080460 за виконанням вимоги про сплату боргу Головного управління ДПС у Харківській області від 14.02.2020 №Ф-15470-17У на загальну суму 37356,37 грн.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо направлення вимоги про сплату боргу від 14.02.2020 №Ф-15470-17У на загальну суму 37356,37 грн для примусового виконання, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", включно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Статтею 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платники єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як встановлено судом, 27.07.2000 позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 взятий на податковий облік в Головному управління ДПС у Харківській області.

01 січня 2017 року набув чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пунктів 2-3 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції Закону № 1774-VIII) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками, у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина 4 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

У відповідності з абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до частини 11 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку до наявності у фізичних осіб-підприємців обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі, починаючи з 01 січня 2017 року незалежно від отримання доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до матеріалів справи та в силу приписів вищенаведених законодавчих норм, ФОП ОСОБА_1 , підприємницька діяльність якого офіційно припинена 25.06.2020, до 24.06.2020 вважався платником єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

В силу приписів пункту 1 та пункту 4 частини другої статті 6, абзаців 3 та 4 частини восьмої, частин одинадцятої та дванадцятої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зокрема, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Слід сказати, що Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Ця інструкція визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску, де за розділом ІІІ (база нарахування та розміри єдиного внеску), пунктом 3 визначено, що для платників зазначених у підпункті 3, а це фізичні особи - підприємці, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку) отриманого від діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно з абзацом 2 частини 2 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Відповідно до частини 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

За даними АІС "Податковий блок" контролюючим органом нараховано ОСОБА_1 штраф та пеню за не сплату або несвоєчасну сплату єдиний внесок за період з 21.10.2013 по 13.02.2020.

14 лютого 2020 року Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15470-17У на загальну суму 37356,37 грн.

Вказану вимогу Головне управління ДПС у Харківській області направлено на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку та вручено останньому 20.02.2020, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у повідомленні про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи.

Відповідно до частини 42.2. статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що контролюючий орган належним чином повідомив ОСОБА_1 про винесену вимогу №Ф-15470-17У від 14.02.2020.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 не заперечує проти наявності податкового боргу, також не надав до суду доказів оскарження вимоги №Ф-15470-17У від 14.02.2020 у адміністративному або судовому порядку таким чином, вищевказана вимога є узгодженою.

Відповідно до абзацу 10 частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, а саме рішень державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Враховуючи викладене та те, що позивач отримав вимогу про сплату боргу від 14.02.2020 №Ф-15470-17У та не надав доказів оскарження зазначеної вимоги у адміністративному або судовому порядку, Головне управління ДПС у Харківській області на виконання абзацу 10 частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" направило вимогу до примусового виконання до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є саме дії Головного управління ДІІС у Харківській області, які полягають у пред`явленні до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) для примусового виконання вимоги №Ф-15470-17У від 14.02.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДІІС у Харківській області суми боргу з ЄСВ у розмірі 37356,37 грн, а не законність вищевказаної вимоги.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що направляючи вимогу №Ф-15470-17У від 14.02.2020 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Головне управління ДІІС у Харківській області діяло в межах покладених зобов`язань та на підставі Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Крім того, суд зазначає, що 10 березня 2020 року Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено нову вимогу № Ф-15470-17, відповідно до якої борг зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 зменшився та складає 36306,37 грн.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі (податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу).

Таким чином, враховуючи, що контролюючим органом зменшено нараховану суму грошового зобов`язання зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 , прийнято і направлено позивачу вимогу від 10.03.2020 № Ф-15470-17, суд приходить до висновку, що вимога №Ф-15470-17У від 14.02.2020 автоматично вважається відкликаною.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Податковим кодексом України не передбачено прийняття окремого рішення щодо визнання вимоги відкликаною в результаті зменшення нарахованої суми грошового зобов`язання.

Таким чином, враховуючи, що вимога №Ф-15470-17У від 14.02.2020 є відкликаною в силу закону, а отже такою, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що вона не порушує прав позивача.

Також, суд вважає необґрунтованим посилання представника позивача на те, що вищевказана вимога від 14.02.2020 не підлягає виконанню, у зв`язку із зменшенням суми грошового зобов`язання, зазначеної у вимозі, оскільки під час вчинення дій в межах виконавчого провадження, на виконання положень Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний перевірити суму заборгованості (чи змінилась вона, чи є погашеною тощо).

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1, частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про те, направляючи вимогу №Ф-15470-17У від 14.02.2020 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Головне управління ДІІС у Харківській області діяло в межах покладених зобов`язань та на підставі чинного законодавства, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню .

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текс судового рішення складено 10 грудня 2020 року.

Суддя С.О.Чудних