Справа № 464/5605/20
Суддя: Сабара Л. В.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/5605/20
пр.№ 2-а/464/194/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючої - судді Сабари Л.В.,

секретар судового засідання - Козир О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача Пастушук В.В., -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ № 3141837 від 15.09.2020.

В обґрунтування позову покликається на те, що 15.09.2020 року близько 23 год. 20 хв. керуючи автомобілем Кіа Sportage номерний знак НОМЕР_1 він рухався по кільці вулиці Володимира Великого Кульпарківська і був зупинений інспектором поліції лейтенантом ОСОБА_2 4 бат. 2 рота. Представившись, інспектор звинуватив його у порушенні правил дорожнього руху, а саме у ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення: керування транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби та, нібито, порушив п. 19.1.а. Правил дорожнього руху - порушення водіями ТЗ використання освітлювальних приладів в темну пору доби, в умовах недостатньої видимості та в тунелях. Його пояснення про те, що він їхав із включеними ближнім світлом фар, інспектор проігнорував і сказав доказувати свою правоту у суді. На його прохання представити докази, а саме, фото- або відеофіксацію пред`явленого йому порушення, інспектор відповів, що всі докази він надасть, за необхідності, в суді і що йому не буде нічого показувати. Отже, постановою серії ЕАМ №3141837 від «15» вересня 2020 року про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП є незаконним та необґрунтованим.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою суду від 11.11.2020 відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні позивач надав пояснення, що 15.09.2020 він близько 23 год. 20 хв. керував автомобілем Кіа Sportage номерний знак НОМЕР_1 та рухався рухався по кільці вулиці Володимира Великого Кульпарківська. В цей час він був зупинений інспектором поліції, який вказав йому на те, що в його автомобілі не ввімкнене ближнє світло фар, що відповідно є порушенням ПДР України. В цей час він, попросив, працівника поліції надати докази, його зауваження. З автомобіля він не виходив, щоб переконатися у відсутності обставин на які вказує поліцейський, оскільки, ближнє світло фар вмикається автоматично із ввімкненням двигуна. Так як, він керував автомобілем, двигун працював, то автоматично в темну пору доби вмикається світло фар. Більше того, працівник поліції мав надати йому докази допущеного порушення, що зроблено не було. Крім того він проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень. При цьому стверджує, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Лише фіксація саме вчинення адміністративного правопорушення позивача, а не притягнення до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі. Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі. Оскільки відповідачем належних та допустимих доказів в підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, не подано, вважає оскаржувану постанову протиправною. Крім того, вказав, що з позовом до суду звернувся 25.09.2020, подавши позовну заяву до Шевченківського районного суду м. Львова, яка йому була повернута. Він не є юристом, вперше звертався до суду, а тому не в повній мірі розумів, як має вчинити. Однак, після повернення матеріалів позову, він звернувся в Сихівський районний суд м. Львова, вважає що строку не пропустив, оскільки вживав усіх заходів щодо оскарження постанови. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України неявка учасників справи, повідомлених належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Постановою серії ЕАМ №3141837від 15.09.2020, позивача ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн (а.с.7).

Згідно копії посвідчення водія НОМЕР_2 від 07.11.2018 ОСОБА_1 має право на керування транспортним засобом категорії В (а.с.6).

З квитанції ПН 55 вбачається, що позивач 25.09.2020 направив рекомендований лист до Шевченківського районного суду м. Львова (а.с.36)

З конверту та матеріалів позову, вбачається, що ОСОБА_1 звертався із позовною заявою до Шевченківського районного суду м. Львова про оскарження постанови ЕАМ №3141837 від 15.09.2020, та 30.09.2020 судом прийнято ухвалу про повернення позову останньому, яку йому направлено 06.10.2020 (а.с.43-62)

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 15.09.2020 о 23:18 год. на вул.Кульпарківська-вул.Виговського в м.Львові, керував транспортним засобом Кіа Sportage номерний знак НОМЕР_1 без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п. 19.1.а. Правил дорожнього руху - порушення водіями ТЗ використання освітлювальних приладів в темну пору доби, в умовах недостатньої видимості та в тунелях.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 статті 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.2 ст. 122 КУпАП особа притягується до адміністративної відповідальності серед іншого, за порушення правил використання зовнішніх освітлювальних приладів.

З цього слідує, що диспозиція вказаної норми являється бланкетною, оскільки називає склад правопорушення, але для визначення його ознак відсилає до норм іншої галузі права або нормативних (підзаконних) актів правил, положень, інструкцій.

Зокрема, за вищевказаною статтею КУпАП суб`єкт адміністративного правопорушення підлягає адміністративній відповідальності за вчинення дій, внаслідок яких порушено правил використання зовнішніх освітлювальних приладів, як учасник дорожнього руху.

При цьому, об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, яка підлягає доведенню, зумовлена наступним:

порушення правил використання зовнішніх освітлювальних приладів.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань) регулються та визначаються положеннями Закону України «Про дорожній рух» (ст.1 вказаного закону).

Одночасно, ст. 2 вказаного Закону закріплено, що законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Положеннями ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» (далі Закон) визначено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

З цього слідує, що позивач, 15.09.2020 керуючи транспортним засобом у м. Львів по вул.Кульпарківська-вул.Виговського, був водієм, тобто являвся учасником дорожнього руху, а тому на нього, в частині прав та обов`язків поширюється дія вказаного закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

З огляду на ст. 16 Закону водій зобов`язаний перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.

Аналогічні положення закріплені ПДР України, які відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Зокрема, п. 2.3а ПДР України встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Крім того, п. 19.1а ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені на всіх механічних транспортних засобах фари ближнього (дальнього) світла. В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах дозволяється замість фар ближнього (дальнього) світла ввімкнути протитуманні фари.

При цьому, статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Судом встановлено, що позивач 15 вересня 2020 року близько о 23:18 год. на вул.Кульпарківська-вул.Виговського в м.Львові, керував транспортним засобом Кіа Sportage номерний знак НОМЕР_1 . В цей час він був зупинений інспектором поліції лейтенантом ОСОБА_2 4 бат. 2 рота, котрий вказав, що останній експлуатує транспортний засіб із порушенням вимог п. 19.1а ПДР України без ввімкнених фар ближнього світла, у зв`язку із чим була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення. Протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався.

Випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається передбачені ст. 258 КУпАП . Так, протокол не складається у випадку вчинення окремих правопорушень передбачених ч.1 вказаної статті, серед яких відсутній склад правопорушення передбачений ч.2 ст. 122 КУпАП, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З пояснень позивача встановлено, що останній на місці події не погоджувався із прийнятим рішенням працівником поліції, адміністративне стягнення не стягувалося, що слугувало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, про факт оскарження постанови позивачем відповідачу стало відомо з отриманих матеріалів позовної зави, однак протокол про адміністративне правопорушення на адресу суду не скеровано, так само як відповідачем не надано інших доказів вчинення позивачем зазначеного адміністративного правопорушення.

При цьому, суд з урахуванням положень ч.1-3 ст. 258 КУпАП звертає увагу на те, що відсутність відеозапису або протоколу про адміністративне правопорушення не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженою Наказам МВС України № 1395 від 07.11.2015, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

З урахуванням положень статті 258 КУпАП, працівник поліції міг не складати протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП у разі його фіксації в автоматичному режимі, або коли відповідно до закону ним штраф накладено і стягнуто з позивача на місці вчинення правопорушення.

Разом з тим, суд зважає, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих у розумінні статті 70 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

До такого висновку прийшов також КАС/ВС у справі № 177/525/17.

Одночасно, судом встановлено, що позивач звернувся із позовною заявою до Сихівського районного суду м. Львова 13.10.2020, тоді як оскаржувана постанова складена та йому вручена 15.09.2020.

Згідно ч.2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Однак суд бере до уваги, докази долучені позивачем про те, що останній звернувся з позовною заявою до суду вчасно 25.09.2020, подавши її до Шевченківського районного суду м. Львова, які вважає належними, допустимими та достатніми на підтвердження дотримання позивачем строків звернення до суду.

Положеннями ст.252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов висновку про відсутність достатніх, належних доказів для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З цього слідує, що положеннями вказаної статті не передбачено повноваження на визнання рішення протиправним, а тому в цій частині у позові слід відмовити.

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією № 94148 від 07.11.2020.

За умовами частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що вимога про визнання протиправною постанови є похідною від основної вимоги, за яку сплачено судовий збір, тому необхідно стягнути з відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 9, 72-74, 77, 121, 242, 244-246, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Постанову серії ЕАМ № 3141837 від 15.09.2020 про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, - скасувати та провадження у справі - закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сабара Л.В.