Справа № 320/4931/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4931/20 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100300/2019/000001/2 від 10.12.2019.

Позов обґрунтовано тим, що рішення відповідача про коригування митної вартості є протиправним, оскільки митна вартість товарів визначена за ціною договору (контракту), а відповідач, у свою чергу, безпідставно та протиправно відмовив позивачу у визначенні митної вартості за першим (основним) методом та визначив митну вартість товару за другорядним (резервним) методом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100300/2019/000001/2 від 10.12.2019.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що надані до митного оформлення документи не містили достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, тому відповідно до частини другої ст. 58 МК України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

Оскільки в поданих документах наявні розбіжності, а надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На думку апелянта, оскаржуване рішення містить необхідну інформацію, у зв`язку з якою митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозились позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що у оскаржуваному рішенні відповідач не зазначив яка складова або які складові митної вартості спірного товару не підтверджені ТОВ «Текссол-С», що свідить про протиправний характер такого рішення.

На переконання позивача, митний орган порушив приписи Митного кодексу України та неправильно застосував шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2012 між Dawood Exports (Pvt) Ltd., компанією, зареєстрованою в Ісламській Республіці Пакистан, (далі - продавець), та ТОВ «Текссол-С» був укладений зовнішньоекономічний контракт №1012/12 (далі - контракт), відповідно до якого продавець продає позивачу тканини власного виробництва країни Пакистан.

24 березня 2014 року продавець та позивач уклали додаткову угоду №1012/12/2N до контракту, якою виклали пункт 3 контракту в новій редакції, відповідно до якої ціна товару включає вартість товару, упаковки, маркування та доставки. Загальна вартість контракту складає 100 000 000,00 доларів США і є незмінною, а оплата здійснюється протягом 30 календарних днів із дня оформлення інвойсу, якщо інше не передбачено контрактом.

11 жовтня 2016 року Продавець та Покупець уклали Додаткову угоду № 1012/12/4 до Контракту, якою продовжили строк дії Контракту до 31 грудня 2017 року.

29 грудня 2017 року Продавець та Покупець уклали Додаткову угоду № 1012/12/10 до Контракту, якою продовжили строк дії Контракту до 31 грудня 2019 року.

У подальшому, 16.08.2019 між продавцем та позивачем укладено додаткову угоду №405 до контракту, відповідно до пункту 1 якої продавець зобов`язується поставити позивачу, а позивач зобов`язується прийняти: тканину вибивну полікотон (52% поліестер та 48% бавовна), сток, 76х66/30х30, завширшки 220 см, в кількості 24123 кг, 95349 погонних метрів, за ціною 3,50 долари США за 1 (один) кг (далі - товар).

Пунктами 2.1, 2.2, 3.1, 3.2 та 4 вказаної додаткової угоди №405 від 16.08.2019 визначено умови поставки та оплати, зокрема:

- товар відвантажується морським контейнером на умовах поставки CFR м. Одеса, Україна;

- вантажовідправником є Dawood Exports (PVT) Ltd., а вантажоотримувачем ТОВ «Текссол-С», м. Київ, Україна чи інші організації за угодою сторін;

- загальна вартість товару за інвойсом №DE/INV/4740/19, який виставить до сплати продавець відповідно до додаткової угоди, складає 84430,50 доларів США. Ціна товару включає в себе вартість товару, упаковки, маркування та доставки;

- оплата за інвойсом здійснюється позивачем протягом 90 календарних днів після поставки товару на склад покупця. Валютою платежу є долар США. Усі витрати, пов`язані з банківським переказом за поставку товару, несе покупець.

19 серпня 2019 року продавець на виконання п. 3.1 додаткової угоди виставив позивачу до сплати комерційний інвойс №DE/INV/4740/19 на загальну суму 84430,50 доларів США.

10 грудня 2019 року позивачем до відповідача подано митну декларацію ІМ40ДЕ №UA100300/2019/424558, відповідно до граф 20, 22, та 42 якої позивачем до митного оформлення заявлено товар, загальна сума митної вартості якого складала 84430,50 доларів США, що була визначена шляхом застосування основного методу (за ціною договору (контракту), на умовах поставки CFR м. Одеса, Україна.

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані наступні документи: пакувальний лист продавця на товар б/н від 19.08.2019; рахунок-фактура (інвойс) №DE/INV/4740/19 від 19.08.2019; коносамент MEDUPK460756 від 03.12.2019; автотранспортна накладна №16479 від 08.12.2019; сертифікати про походження товару №PTEA/CO/20-01745 від 13.09.2019 та №TDAP (F) GSP000864/1200642 від 16.09.2019; висновки за результатами досліджень №105 від 08.01.2019, 184 від 19.02.2019, 134 від 11.09.2019, 193 від 21.10.2019 та 194 від 13.1.2019; прайс-лист виробника товару б/н від 19.08.2019; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №1012/12 від 12.10.2012; додаткові угоди до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1012/12/5 від 06.12.2016, №1012/12/10 від 29.12.2017 та №1012/12/11 від 26.03.2018; рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 у справі №320/1446/19.

Розглянувши подані позивачем документи разом із митною декларацією ІМ40ДЕ №UA100300/2019/424558 від 10.12.2019, відповідач дійшов висновку, що документи, надані до митного оформлення не в повному обсязі, містять розбіжності, не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, про що повідомив позивача через спеціалізовану систему обміну електронними повідомленнями запитом, в якому також зазначив про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Зокрема, митним органом виявлено наступні розбіжності:

- пунктом 3.1 додаткової угоди №405 від 16.08.2019 до контракту визначено, що оплата в розмірі 84430,50 доларів США здійснюється на підставі інвойсу №DE/INV/4740/19, проте зазначена додаткова угода укладена та підписана раніше (16.08.2019), ніж виданий інвойс (19.08.2019);

- пунктом 4 контракту №1012/12 від 12.10.2012 передбачено оплату за товар протягом 25 календарних днів із дати оформлення коносаменту №MEDUPK460756, який складено 03.12.2019. Разом, з тим пунктом 4 додаткової угоди зазначено, що оплата здійснюється протягом 90 календарних днів після поставки товару на склад покупця; при цьому не передбачено яким чином розраховується початок строку оплати за товар, а інвойс взагалі не містить умов, терміну та порядку оплати.

10 грудня 2019 року позивач на вказаний запит, надав відповідні пояснення №1012-1 від 10.12.2019.

Однак, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100300/2019/000001/2 від 10.12.2019 та відмовлено позивачу в митному оформленні (випуску) товару, у зв`язку з чим оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100300/2019/10002.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача про коригування митної вартості товару та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки відповідач при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів №UA100300/2019/000001/2 від 10.12.2019 протиправно застосував шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, не встановивши конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору, відтак вказане свідчить про необґрунтованість рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від №UA100300/2019/000001/2 від 10.12.2019.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VІ (далі - МК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

За правилами статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У відповідності до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

У силу вимог частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У відповідності до частин першої, другої статті 53 Митного кодексу у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьої статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України закріплено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відтак, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом.

У той же час, у частині п`ятій статті 53 Митного кодексу України встановлено заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості, відповідач виходив з того, що подані позивачем для митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, які стосуються числових значень складових митної вартості, крім того позивачем не надано в повному обсязі додаткові документи згідно частини третьої статті 53 МК України.

Так, статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

При цьому, вказаний метод не підлягає застосуванню, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Як свідчать матеріали справи, під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів, позивачем до митного оформлення було подано наступні документи, а саме: пакувальний лист продавця на товар б/н від 19.08.2019; рахунок-фактура (інвойс) №DE/INV/4740/19 від 19.08.2019; коносамент MEDUPK460756 від 03.12.2019; автотранспортна накладна №16479 від 08.12.2019; сертифікати про походження товару №PTEA/CO/20-01745 від 13.09.2019 та №TDAP (F) GSP000864/1200642 від 16.09.2019; висновки за результатами досліджень №105 від 08.01.2019, 184 від 19.02.2019, 134 від 11.09.2019, 193 від 21.10.2019 та 194 від 13.1.2019; прайс-лист виробника товару б/н від 19.08.2019; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №1012/12 від 12.10.2012; додаткові угоди до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1012/12/5 від 06.12.2016, №1012/12/10 від 29.12.2017 та №1012/12/11 від 26.03.2018; рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 у справі №320/1446/19.

Водночас, приймаючи оскаржуване рішення, контролюючий орган виходив з того, що надані до митного оформлення документи не містили достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, тому відповідно до частини другої ст.58 МК України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до митного оформлення було подано всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення за ціною договору (контракту), як цього вимагає стаття 53 Митного кодексу України.

У апеляційній скарзі, митний орган звертає увагу на неможливість встановлення умов та термінів оплати інвойсу, оскільки згідно п. 4 додаткової угоди №405 від 16.08.2019 передбачено оплату за товар протягом 90 днів з дати поставки товару на склад покупця, а інвойс взагалі не містить умов, терміну та порядку оплати.

У відповідності до п.п. 4, 5 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Водночас, відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1012/12/2N від 24 березня 2014 року до Контракту (далі - Додаткова угода № 1012/12/2N) продавець та позивач, зокрема погодили викласти пункт 3 Контракту в наступній редакції:

«Ціна товару включає вартість товару, упаковки, маркування та доставки. Загальна вартість контракту складає 100 000 000,00 доларів США і є незмінною, а оплата здійснюється протягом 30 календарних днів із дня оформлення інвойсу, якщо інше не передбачено контрактом».

При цьому, оскільки Контракт передбачає можливість продавця та позивача узгодити інші умови оплати, то застосовуватися в даному випадку повинні положення Додаткової угоди №405 від 16.08.2019, пункт 4 якої передбачає, що Інвойс оплачується протягом 90 календарних днів після поставки Товару на склад позивача.

Таким чином, продавець та позивач однозначно узгодили строк для оплати спірного товару в п. 4 Додаткової угоди, а саме 90 календарних днів після поставки товару на склад позивача.

Крім того, листом №1202/20-01 від 12.02.2020 позивач повідомив відповідачу про те, що товар був неоплаченим станом на день підписання листа.

При цьому, відповідно до прибуткової накладної №ТЕК-000204 від 11.12.2019, складеної позивачем, спірний товар був прийнятий на бухгалтерський облік позивача, тобто був поставлений йому на склад, що у відповідності до п. 4 додаткової угоди є початком для відліку 90-денного строку для оплати товару позивачем.

Відтак, обов`язок у позивача щодо надання банківських платіжних документів виникає виключно за умови оплати рахунку.

Враховуючи викладене, позивачем правомірно та у відповідності до положень МК України не надано запитуваних відповідачем банківських платіжних документів, оскільки п. 4 Додаткової угоди №405 від 16.08.2019 передбачено можливість оплати товару протягом 90 календарних днів з дати його отримання, що в свою чергу пояснює відсутність у позивача платіжних документів на момент вимоги відповідача, що звільняє його від обов`язку їх надання.

Щодо тверджень апелянта на зазначення номеру інвойсу в Додатковій угоді, слід зазначити, що Продавець має можливість резервувати номери інвойсів наперед у своїй внутрішній системі бухгалтерського обліку.

При цьому, додаткова угода містить лише зазначення номеру Інвойсу, а не його дату.

Доводи апелянта про відсутність дати складення прайс-листа та терміну його дії, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на таке.

Так, прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, та обов`язкових вимог щодо дотримання суб`єктом зовнішньоекономічної при складанні таких документів чинним законодавством не передбачено.

Оскільки у відповідності до частини другої статті 53 МК України, прайс - лист не є первинним документом, що підтверджує митну вартість товарів, тому останній може бути прийнятий до уваги виключно як додаткова інформація.

При цьому, у матеріалах справи наявний актуальний прайс-лист продавця станом на день видачі продавцем інвойсу №DE/INV/4740/19 від 19.08.2019, який був поданий до митного органу.

Твердження апелянта, що в інвойсі від 19.08.2019 зазначено коносамент, який був виставлений тільки 03.12.2019, тобто пізніше дати складання інвойсу, що в свою чергу ставить під сумнів автентичність наданого інвойсу, не стосується числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості чи відомостей щодо його ціни, здійсненої декларантом, а тому не може бути підставою для прийняття рішення про її коригування відповідачем.

Колегія суддів критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем, та які не належать до документів, що підтверджують митну вартість товару, визначених ст. 53 МК України, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, а саме: контрактом, додатковими угодами, інвойсом та не викликають у суду сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

При цьому, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

У свою чергу, спірне рішення не містить обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митним органом у рішенні, який свідчив би про обґрунтованість рівня скоригованої ним митної вартості товару, не зазначено також конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Водночас, у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен був зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Разом з тим, у спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

У той же час, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Втім, відповідачем не зазначено митна вартість якого товару (назва, характеристики, код за УКТЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 12.03.2019 у справі № 826/2313/16 та 13.06.2019 у справі № 820/6315/15 колегія суддів зауважує, що вимоги частин третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом (резервним) та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA100300/2019/000001/2 від 10.12.2019, відтак, вказане рішення підлягає скасуванню.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок Київської митниці Держмитслужби у розмірі 7500 грн.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук