Справа № 520/15798/2020
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 грудня 2020 року № 520/15798/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: Головуючого - судді Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань перерахунків пенсій № 16 від 30.09.2020 року № 97 про відмову у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги згідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 25.09.2020 року щодо призначення грошової допомоги згідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зарахувавши до стажу для отримання грошової допомоги період роботи з 02.09.1991 р. по 25.03.2004 р. роботу на посаді психолога в Козіївській загальноосвітній середній школі І-ІІІ ступенів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначено, що ОСОБА_1 , 25 вересня 2020 року звернулася з заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, управління застосування пенсійного законодавства, відділу з питань перерахунків пенсій № 16 про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10-ти місячних пенсій.

Згідно рішення від 30.09.2020 року № 97 відділу з питань перерахунків пенсій № 16 управління застосування пенсійного законодавства їй було відмовлено у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Позивач вважає відмову в призначенні пенсії незаконною, такою, що суперечить Конституції України, тобто позбавляє його однієї з основних державних гарантій пенсії, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши надані матеріали справи, судом вказує наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з 06.08.2020 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 (надалі - Закон № 1058).

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 26 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , стаж роботи складає 41 рік 09місяців 12днів, тому згідно з поданою заявою та на підставі ст. 26 Закону № 1058 позивачу призначена пенсія за віком з 06.08.2020 року.

25.09.2020 року позивач звернулася до Головного управління із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги згідно з п. 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058.

Вказана заява ОСОБА_1 . Головним управлінням розглянута, про що винесено Рішення від 30.09.2020р. №97, яким відмовлено позивачу у призначенні грошової допомоги згідно з п.7-1 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за відсутності у позивача 30 років страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. п. „е" - „ж" ст. 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення".

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд зазначає, що згідно листа Міністерства освіти і науки України №1/9-193 від 18.05.2001 року статтею 21 (Психологічна служба в системі освіти) Закону України «Про освіту» визначено, що за своїм статусом практичні психологи належать до педагогічних працівників.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 року № 78 «Порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти», до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років і допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпусти зараховується час роботи на посадах, передбачених переліком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.200 року № 963. Посада «практичний психолог» включена до даного переліку.

Проте до затвердження «Положення про психологічну службу в системі освіти України (наказ Міністерства освіти України від 01.07.1993 року № 230, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.07.1993 року за № 101) вона мала назву «психолог» (інструктивний лист Державного Комітету СРСР з народної освіти від 27.04.1989 року № 16 «Про введення посади психолога в закладах народної освіти»),

У зв`язку з тим, що посадові обов`язки «психолога» - «практичного психолога» навчальних закладів і установ освіти не змінювались, запис у трудовій книжці «психолог» (або інших документах, що відповідно до законодавства України підтверджують стаж роботи) є підставою для зарахування до стажу педагогічної роботи практичного психолога, для виплати надбавки за вислугу років і допомоги при наданні щорічної відпустки.

Отже, на думку суду, відповідачем не повно та не всебічно розглянуто документи, які були надані позивачем для виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема п. 7 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 р. № 1058-ІУ, стандарти ЄСПЛ повинні бути застосовані до цього випадку.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав та свобод.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 рішення від 18 червня 2007 року № 4- рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та Закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільг, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається ( рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп-99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Відповідно до ч. З ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. З ст. 46 Конституції України, кожна особо похилого віку має право

на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них та їхніх сімей.

Відтак, виплата одноразової грошової допомоги при виході на пенсію є заохоченням для особи, яка 35 років відпрацювала в закладах освіти. Частиною 1 ст. 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово у свої рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко» проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, вказаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь - якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 р. по справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Сердюков проти України» (заява №39766/05) Європейським судом з прав людини фактично надане тлумачення змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та принципу верховенства права, згідно з яким національне законодавство має бути чітким та узгодженим, відповідати вимозі «якості « закону, забезпечувати адекватний захист осіб від свавільного втручання у права заявника, а у раз протилежного (тобто у разі неоднозначного трактування норми права) підлягає застосуванню найбільш сприятливий для заявника підхід.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 245, 246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань перерахунків пенсій № 16 від 30.09.2020 року № 97 про відмову у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги згідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: 61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 25.09.2020 року (ІНН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) щодо призначення грошової допомоги згідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зарахувавши до стажу для отримання грошової допомоги період роботи з 02.09.1991 р. по 25.03.2004 р. роботу на посаді психолога в Козіївській загальноосвітній середній школі І-ІІІ ступенів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 1681 (одну тисячу шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.