Справа № 560/5820/20
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5820/20
РІШЕННЯ

іменем України

03 грудня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд головуючого-судді Салюка П.І.

за участю:секретаря судового засідання Наголюк О.Л., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Підопригори Р.Б., представників відповідачів Чорної А.А., Ільчука В.Л.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області , Державної служби України з питань праці про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Хмельницькій області, Державної служби України з питань праці, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

визнати протиправними та скасувати накази № 76-кт від 27 серпня 2020 року Державної служби України з питань праці та наказ № 125-к від 28 серпня 2020 року Управління Держпраці у Хмельницькій області про звільнення з посади заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області ОСОБА_1 ;

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області;

стягнути з Управління Держпраці у Хмельницькій області 52751,82 грн. компенсації за вимушений прогул пов`язаний з незаконним звільненням з посади заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області;

стягнути з Управління Держпраці у Хмельницькій області 28830,25 грн. невиплачених в якості компенсації за невикористану відпустку;

покласти судові витрати на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27 серпня 2020 року за наказом № 76-кт від 27 серпня 2020 року Державної служби України з питань праці та наказом № 125-к від 28 серпня 2020 року Управління Держпраці у Хмельницькій області його було звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області відповідно до п. 1 частини першої ст. 88 Закону України "Про державну службу". При цьому, позивач зазначає, що підставою для видачі оскаржених наказів стало рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 822/6297/15.

Позивач вважає, що накази відповідно до яких його було звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області відповідно до п.1 частини першої ст. 88 Закону України "Про державну службу" є незаконними та такими, що підлягають скасуванню, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

21 жовтня 2020 року Управлінням Держпраці у Хмельницькій області подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує щодо задоволення адміністративного позову та зазначає, що дія норм законодавства про працю, зокрема ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, в якій зазначено, що звільнення через поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, допускається в тому випадку, якщо працівника за його згодою неможливо перевести на іншу роботу, не поширюється у частині відносин припинення державної служби на підставі п. 1 ч. І ст. 88 Закону України "Про державну службу", в якій вищевказане правило не передбачається.

На переконання представника відповідача, Управлінням Держпраці у Хмельницькій області дотримано вимог чинного законодавства при звільненні ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління.

23 жовтня 2020 року Державною службою України з питань праці також подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що припинення державної служби за обставинами, що не залежать від волі його сторін, є наслідком зовнішніх факторів, при цьому, характерною об`єднуючою рисою, що відрізняє вказані підстави від інших є те, що при припиненні державної служби відсутня воля обох сторін трудових правовідносин.

Отже, дія норм законодавства про працю, зокрема частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, в якій зазначено, що звільнення через поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, допускається в тому випадку, якщо працівника за його згодою неможливо перевести на іншу роботу, не поширюється у частині відносин припинення державної служби на підставі пункту 1 частини першої статті 88 Закону № 889-VІІІ, в якій вищевказане правило не передбачається.

Таким чином, відповідач вказує, що при вирішенні питання конкуренції статті 40 Кодексу законів про працю України та статті 88 Закону № 889-VIII, відповідач застосовує норму Закону № 889-VІІІ як спеціальну норму, що регулює спірні правовідносини.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представники відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечували та просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзивах на позовну заяву.

Заслухавши доводи позивача та його представника, заперечення представників відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали адміністративної справи у їх повному взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив наступне.

Суд встановив, що з 21 серпня 2015 року ОСОБА_1 , згідно з наказом Управління Держнраці у Хмельницькій області №49-к від 21 серпня 2015 року, був призначений на посаду заступника начальника відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки Управління Держпраці у Хмельницькій області, як такий що успішно пройшов стажування за переведенням з Шепетівської РДА.

З 25 березня 2016 року наказом Управління Держпраці у Хмельницькій області №45-к від 25 березня 2016 року, ОСОБА_1 призначений на посаду начальника відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки Управління Держпраці у Хмельницькій області, як такий, що успішно пройшов стажування.

З 14 квітня 2016 року наказом Державної служби України з питань праці № 23-кт від 14 квітня 2016 року, ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області, як такий, що успішно пройшов стажування на цій посаді, за погодження Міністра соціальної політики України.

Наказом Держпраці від 11 травня 2018 року № 22-кт ОСОБА_1 відсторонено від виконання посадових обов`язків на займаній посаді відповідно до частини 5 статті 65 Закону України "Про запобігання корупції".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 822/6297/15, суд зобов`язав Державну службу України з питань праці поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області з 16 грудня 2015 року.

Наказом № 76-кт від 27 серпня 2020 року Державної служби України з питань праці та наказом № 125-к від 28 серпня 2020 року Управління Держпраці у Хмельницькій області ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області відповідно до п.1 частини першої ст. 88 Закону України "Про державну службу", підставою для видачі наказів стало рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 822/6297/15.

Не погоджуючись із наказами Державної служби України з питань праці № 76-кт від 27 серпня 2020 року та Управління Держпраці у Хмельницькій області № 125-к від 28 серпня 2020 року, позивач звернувся до суду за захистом свої прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд прийшов до певних висновків, враховуючи наступне.

Згідно із ч.2, 3 ст.5 Закону України "Про державну службу" відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 88 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Здійснивши наліз вказаної норми слід дійти висновку, що обов`язковою умовою для звільнення працівника за п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є поновлення на роботі працівника, який раніше виконував роботу працівника, що звільняється.

Частиною другою статті 40 нього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до стапі 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З системного аналізу наведених правових норм слідує, що власник або уповноважений ним орган перед звільненням працівника на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України, або ж ч. 1 ст. 88 Закону України "Про державну службу", зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року по справі № 813/4412/16.

Суд встановив, що відповідно до довідки Управління Держпраці у Хмельницькій області за №4 від 18 вересня 2020 року, станом на 27 серпня 2020 року в Управлінні Держпраці у Хмельницькій області існувало одинадцять вакантних посад, але жодна з них не була запропонована позивачу, що також об`єктивно підтверджується довідкою Управління Держпраці у Хмельницькій області від 20 жовтня 2020 року.

Крім цього, суд встановив, що у відповідності до підпункту 11 пункту 11 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11 лютого 2015 року (зі змінами), Голова Держпраці України призначає на посаду за погодженням з Міністром розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства заступників керівників територіальних органів Держпраці та звільняє їх з посади; також у відповідності до абзацу 2 пункту 9 Положення про Управління Держпраці у Хмельницькій області що затверджено Наказом № 340 від 27 березня 2015 року Державної служби України з питань праці (зі змінами) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 квітня 2015 року за № 438/26883: Начальник Управління Держпраці має двох заступників, у тому числі першого, які призначаються на посади та звільняються з посад Головою Державної служби України з питань праці за погодженням з Міністром соціальної політики України.

Однак, в матеріалах справи міститься відповідь на адвокатський запит позивача від 21 вересня 2020 року, який свідчить про те, що в Управлінні Держпраці у Хмельницькій області відсутнє погодження профільного міністра на звільнення ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що зі сторони відповідачів було порушено норми трудового законодавства та порядку звільнення позивача з державної служби на посаді заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області, що на переконання суду є безумовними підставами для скасування спірних наказів.

Водночас, частина 6 ст. 43 Конституції України, гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Дослідивши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про відсутність законних підстав для звільнення позивача, отже, позовні вимоги, щодо визнання протиправними та скасування наказів № 76-кт від 27 серпня 2020 року Державної служби України з питань праці та наказу № 125-к від 28 серпня 2020 року Управління Держпраці у Хмельницькій області є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, набула чинності для України 11 вересня 1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування статті 13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Аманн проти Швейцарії" (Заява № 27798/95 п. 88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Разом з тим, сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини").

Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 01 липня 2003 року по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідачі, які є суб`єктом владних повноважень при вчиненні спірних дій, діяли без урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій (прийняття рішення), без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з дотриманням принципу верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, беззаперечним є висновок про те, що оскаржувані накази підлягають скасуванню, а позивач поновленню на займаній посаді.

В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передбачається у випадку незаконного звільнення в якості компенсації особі заробітної плати, яку вона мала право отримати за свою роботу у зв`язку із незаконним звільненням.

Водночас, у даному випадку, суд встановив, що на момент звільнення ОСОБА_1 був чинним наказ Державної служби України з питань праці від 11 травня 2018 року №22-кт "Про відсторонення ОСОБА_1 ", тобто ОСОБА_1 був відсторонений від виконання посадових обов`язків на посаді заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області, відповідно заробітна плата йому не виплачувалася з моменту відсторонення.

При цьому, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що якби ОСОБА_1 не був звільнений 27 серпня 2020 року заробітна плата йому б не виплачувалася через відсторонення від виконання обов`язків за посадою, тобто звільнення ОСОБА_1 не спричинило для нього негативних наслідків у вигляді втрати середнього заробітку, оскільки такий заробіток йому законно не нараховувався та не виплачувався.

Отже у випадку поновлення судом ОСОБА_1 на роботі, чинність наказу Держпраці від 11 травня 2018 року №22-кт автоматично буде відновлена й період вимушеного прогулу припаде на період відсторонення від виконання посадових обов`язків за який не належить виплата заробітної плати.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає до задоволення.

Крім того, стосовно виплати компенсації за невикористану відпустку, суд зазначає, що поновившись на роботі позивач має право скористатись накопиченою відпусткою за попередній період, або ж отримати відповідну компенсацію враховуючи вимоги чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи надані докази, а також норми чинного законодавства суд приходить до висновку про обґрунтованість та часткову доведеність позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).

Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань праці №76-КТ "Про звільнення ОСОБА_1 " від 27 серпня 2020 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Держпраці у Хмельницькій області №125-К "Про звільнення ОСОБА_1 " від 28 серпня 2020 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області.

Допустити до негайного виконання поновлення на посаді.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 08 грудня 2020 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Управління Держпраці у Хмельницькій області (вул. Камянецька, 74, Хмельницький, Хмельницька область, 29013 , код ЄДРПОУ - 39793137) Державна служба України з питань праці (вул. Десятина, 14, Київ 25, 01025 , код ЄДРПОУ - 39472148)

Головуючий суддя П.І. Салюк