Справа № 640/15788/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві Державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому позивач просив суд:

- визнати рішення про відмову в наданні ОСОБА_1 субсидій в опалювальний період 2017-2020 років протиправним;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації нарахувати ОСОБА_1 субсидію на комунальні послуги за опалювальні періоди 2017-2020 років, виходячи з рішення Комісії, доведених фактів які не суперечать законодавству.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень протиправного рішення про відмову в наданні субсидії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду оригіналу документу про доплату судового збору за звернення до суду з адміністративним позовом немайнового характеру у розмірі 840,00 грн. та заяви про поновлення строку для звернення до адміністративного суду із вказаними позовними вимогами разом з доказами поважності причин його пропуску.

10.10.2020 до суду на виконання вимог вказаної вище ухвали, позивачем було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач просив поновити пропущений строк на звернення до суду з даним адміністративним позовом. В обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, позивач зазначив, що з моменту виникнення оскаржуваних правовідносин між позивачем та Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, а саме, починаючи з січня 2018 року по сьогоднішній день позивач оскаржував всі рішення Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови в наданні субсидії.

Позивач звернув також увагу на те, що звертаючись до відповідача з клопотаннями, він намагався вирішити питання мирним шляхом. Потім, для прискорення відновлення свої законних інтересів, останній звертався до прокуратури, поліції в кримінальному судочинстві - як наслідок було відкрите кримінальне провадження № 0006422 від 05.07.2018, але відновити свої права на отримання субсидії наразі не вдалося через, як на думку позивача, допущення бездіяльності слідчих поліції. Крім того, у вказаній заяві, позивач додав, що постачальник комунальних послуг «ОСББ Мега-Сіті 19-А» звернулось до суду з позовом про стягнення з позивача заборгованості за комунальні послуги за згаданий період 2017-2020 роки, з урахуванням чого, вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, а тому, позивач просив суд визнати причини пропуску строку поважними та задовольнити заяву про поновлення строків на звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2020 визнано неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про повернення позовної заяви та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу призначено до розгляду у письмовому провадженні, з урахуванням положень ч. 2 ст. 312 КАС України.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з наступного:

- у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами;

- суд першої інстанції вказав на те, позивачем оскаржується рішення про відмову в наданні субсидії на оплату комунальних послуг в опалювальний період 2017-2020 років, при цьому, дане рішення датується 12 листопада 2019 року, тобто, саме з цієї дати відраховується строк на оскарження вказаного рішення з яким не погоджується позивач. Натомість, позовна заява була подана позивачем лише 12 липня 2020 року, тобто, з пропуском встановленого законом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду;

- з урахуванням наведеного, а також заяви позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем так і не було вказано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених в заяві тез щодо поважності причин пропуску строку на оскарження, а тому, суд визнав неповажними підстави, на які посилається позивач в обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Доводи апеляційної скарги:

- апелянт наголошує на тому, що на вимоги суду, ним було подано заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, в якій наведено достатні обгрунтування та підстави для поновлення позивачу строку на звернення до суду з цим позовом;

- крім того, на переконання апелянта, ухвала суду щодо розгляду позовної заяви із застосуванням норм ч. 2 ст. 122 КАС України, в подальшому, ставить його в нерівні умови перед ОСББ та звужує його права та свободи при захисті по справі про стягнення заборгованості за три роки за нормами ЦК України, в той же час, апелянт може оскаржити борг з вени органу УПСЗН лише за шість місяців.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Отже, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення та розгляду справи по суті, є наявність тільки поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивачем оскаржується рішення № 37/02-16114 органу УПСЗН про відмову в наданні субсидії на оплату комунальних послуг в опалювальний період 2017-2020 років, датоване 12.11.2019, тобто, саме з цієї дати відраховується строк на оскарження вказаного рішення з яким не погоджується позивач, водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, позовна заява була подана позивачем 12.07.2020, тобто з пропуском встановленого процесуальним законом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду. (а.с. 18-20)

У разі встановлення судом при вирішенні питання про наявність/відсутність підстав для відкриття провадження у справі, пропуску позивачем строку на звернення до суду з позовом, суд залишає позовну заяву без руху та надає заявнику строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з позовом з відповідним обгрунтуванням поважності причин такого строку.

Колегія суддів, дослідивши зміст та обгрунтування клопотання позивача про поновлення строків на звернення до суду (а.с. 51), погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем у даній заяві так і не було надано належного та допустимого доказу на підтвердження викладених в заяві тез щодо поважності причин пропуску строку на оскарження.

У силу норм ч. 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Вказані наслідки кореспондуються з нормами п. 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, з аналізу вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про пропуск встановленого Кодексом адміністративного судочинства України шестимісячного строку на звернення до суду з даною позовною заявою.

Загалом, прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя, проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37).

Принагідно зазначити, що законодавче обмеження строку оскарження, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Посилання апелянта про нерівність строків визначених КАС України на звернення до суду, у порівнянні з зверненням ОСББ з позовом про стягнення заборгованості у цивільній справі за три роки, на переконання колегії суддів не можуть братись до уваги, оскільки такі не наводять поважних наявності причин пропуску строку на звернення до суду (які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача/пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду) та не спростовують встановленого законодавцем у КАС України шестимісячного строку на звернення до суду, а застосування норм ЦК України та ЦПК України у частині встановлених ними строків, у адміністративному судочинстві при вирішенні питання про пропуск строку на звернення до суду, не допускається.

Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання поважними наведених позивачем причин пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, що вказує на необхідність застосування наслідків, передбачених положеннями ч. 2 ст. 123 та п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

У частині висновків суду, за наслідком розгляду клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, колегія суддів не надає оцінку, оскільки судом першої інстанції при поверненні позовної заяви було застосовано наслідки, передбачені п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Інші ж доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в ухвалі про повернення позовної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, в її задоволенні необхідно відмовити, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 329 - 331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко