Справа № 367/6139/17
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 367/6139/17 Суддя (судді) першої інстанції: Карабаза Н.Ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Безименної Н.В., Бєлової Л.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Ірпінського міського відділу (з обслуговування міста Ірпеня та Бучі) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2020 року (м. Ірпінь, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ірпінського міського відділу (з обслуговування міста Ірпеня та Бучі) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про зобов`язання вчинити дії, визнання неправомірними дій,-

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати неправомірними дії ліквідаційної комісії Ірпінського міського відділу (з обслуговування міста Ірпеня та Бучі) ГУМВС України в Київській області по наданню позивачу довідки про грошове забезпечення, на роботах в третій зоні небезпечності (в зоні відчуження), м. Прип`ять, за період з 27.04.1986 по 28.04.1986 за наказом № 101 від 26.04.1991 без урахування нарахування та виплат коштів за: виплату посадових окладів та окладів за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі - 14 крб.; виплату в зоні відчуження за період з 27.04.1986 по 28.04.1986 премії в розмірі 500,00 крб.; виплати коштів за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення офіцерам - 750,00 крб.; виплати добових в розмірі 7,00 крб.; виплати за харчування 5,70 крб.;

- зобов`язати ліквідаційну комісію Ірпінського міського відділу з обслуговування міста Ірпеня та Бучі ГУМВС України в Київській області на підставі проведеного розрахунку нарахувати та виплатити на користь позивача недосплачену суму коштів - 1276, 70 крб.;

- видати нову довідку про грошове забезпечення з урахуванням вищезазначених виплат в пенсійний фонд для перерахування пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом ІІІ групи з захворювання, пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, має право на відповідні пільги, встановлені законом. Вказує, що із зазначеним відповідачем розміром заробітної плати, а відповідно нарахованою на її підставі сумою пенсії погодитись не можна, так як, при їх визначенні не було враховано ряд обставин і допущено ряд неправомірних рішень. Це призвело до суттєвого обмеження конституційних прав та інтересів, що виразилось у неповноті наданої інформації, як наслідок, в подальшому стало причиною відчутної втрати розміру пенсії під час її перерахунку, осучасненню і виплаті Управлінням пенсійного фонду України в м. Буча. Таким чином, розрахунок грошового утримання (заробітної плати) позивача має бути здійснений з урахуванням виплати коштів, згідно з відповідним розрахунком.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2020 року вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування обставин у справі. Апелянт звертає увагу, що добові, одноразова грошова винагорода та компенсаційні виплати носять разовий характер і не є складовими грошового забезпечення і довідки, виданої на підставі постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7 не включаються.

Представником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області подано клопотання про перенесення розгляду справи з посиланням на розповсюдження коронавірусу.

Разом із тим, колегія суддів не вважає дані обставини поважними, оскільки заявлене клопотання не містить доказів неможливості участі уповноваженого представника відповідача у судовому засіданні, тому клопотання не підлягає задоволенню.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку у УПФУ у м. Ірпінь, як отримувач пенсії по інвалідності ІІІ групи захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується посвідченням Серія НОМЕР_1 від 31.08.2010.

Позивачу за роботу в населених пунктах в зоні відчуження м. Прип`ять, м. Чорнобиль, с. Лубянка, с. Т. Ліс, с. Стечка з 27 квітня до 28 квітня 1986 року, з 07 травня до 12 травня 1986 року, з 13 травня до 18 травня 1986 року, з 10 серпня 1986 року до 20 серпня 1986 року, з 21 серпня до 26 серпня 1986 року, з 27 серпня 1986 року до 12 вересня 1986 року за місцем роботи Ірпінський (служби) Ірпінський РВВС на посаді дільничного інспектора міліції, посадовий оклад 90 крб.; за звання 120 крб.; відсоткова надбавка за вислугу років 21 крб. по відомості від 20-го числа виплачена заробітна плата в сумі 940 крб. 47 коп. відповідно до Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7 (а.с.9).

Позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії Ірпінського ВП ГУНП в Київській області із заявою в якій просив видати йому для пред`явлення до пенсійного фонду довідку про заробітну плату, також про всі інші виплати під час роботи в зоні ЧАЕС, а також в пізніші роки в зоні ЧАЕС. Також просив долучити до довідки наступні виплати:

- абзацом другим пункту 1 постанови ЦК КПРС, президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 № 524-156 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської AEC, передбачалося виплачувати посадові оклади та оклади за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі, так як норми Кодексу законів про працю Української PCP на працівників органів внутрішніх справ не поширювалися в тому числі й щодо режиму робочого часу, додаткової оплати за роботу у вихідні, святкові й неробочі дні, надурочні та нічні години тощо;

- також №964-рс були встановлені зони небезпеки, де оплата праці працівників, розташованих в межах 30-км зони ЧАЕС, розділеної на III, II, І зони небезпеки, оплачуються відповідно у 5-кратному розмірі таких ставок (посадових окладів);

- розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964-рс, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ;

- Головним управлінням МВС України в Київській області, згідно наказу МВС СРСР № 0149 від 26.05.1986 на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986 всім працівникам органів внутрішніх справ які працювали в зоні відчуження в період з 27.04.1986 по 30.04.1986 виплачували премію в розмірі 500,00 крб.;

- ухвалою Вищого адміністративного суду було встановлено, що якщо роботу в зоні відчуження оплатили неправильно (зарплату нарахували без урахування деяких урядових), підприємство, установа, організація на підставі первинних документів має провести перерахунок заробітної плати згідно з законодавством;

- видача довідок про період робот по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, що передбачено ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- у відповідності до Розпорядження Ради Міністрів СРСР «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» № 964-рс від 17.05.1986 - в тих випадках, коли працівник отримав гранично допустиму дозу радіації,- позивачу виплачується одноразова винагорода в розмірі 500 карбованців.

- Основні дозові межі радіоактивного опромінення встановлені ст.5 Закону України «Про захист людини від впливу іонізуючого випромінювання» від 1998 року. Згідно цієї норми основна дозова межа індивідуального опромінення населення не повинна перевищувати 1 мілізіверта ефективної дози опромінення за рік, при цьому середньорічні ефективні дози опромінення людини, віднесеної до критичної групи, не повинні перевищувати встановленого цією статтею основних дозових меж опромінення незалежно від умов та шляхів формування цих доз. Частина ст.8 цього закону визначає - якщо протягом перших двох тижнів після аварії ефективна доза опромінення може досягти 50 мілізівертів, здійснюється евакуація людей. Відповідно примітки до частині 1 ст. 5 зазначеного закону 1 мілізіверт дорівнює 0,1 бера. Отже, отримана позивачем доза радіоактивного опромінення за перші два дні після аварії склала 204 мілізівертів.

- постановлю Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради профспілок № 207-7 від 10.06.1986 передбачено виплату добових у розмірі 3 крб. 50 коп., а також забезпечення їх безкоштовним гарячим 3-разовим харчуванням (із розрахунку 2,85 крб. на добу). Кошти на харчування та добові не нараховувались і не виплачувались.

Листом від 01.08.2016 № И-610/1007/109/01-2016 позивачу було відмовлено в задоволенні вище зазначеної заяви.

В даному листі зазначено, що нарахування основного грошового забезпечення у 1986 році здійснювалося на підставі Положення про грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, яке було обумовлене наказом МВС СРСР від 19.03.1984 №090. Цим наказом і наказами МВС СРСР, якими керувались органи внутрішніх справ при нарахуванні грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу за роботу під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не передбачена оплата за несення служби в надурочний час, у вихідні та святкові дні та преміювання.

Станом на 1986 рік діяв п.40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 23.10.1973 №778, де, зокрема зазначено, що для осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ встановлюється ненормований робочий час.

При змінній роботі або безперервному чергуванні встановлюється однакова вдень і вночі тривалість робочого часу.

В разі необхідності особи рядового та начальницького складу зобов`язані нести службу в дні щотижневого відпочинку і святкові дні. При цьому взамін невикористаних днів щотижневого відпочинку і святкових днів їм надаються інші вихідні дні.

Першим нормативним актом, який встановлює оплату за несення служби в надурочний час у вихідні та святкові дні є Закон України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ і постанова Кабінету Міністрів України від 14.09.1991 №197. Цей Закон набрав чинності з 01.01.1991 і зворотньої сили немає.

На військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в ІІІ, ІІ, І зонах небезпеки та зоні особливого контролю умови оплати праці встановлені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964 відповідно в 5, 4, 3, 2 кратних розмірах тарифної ставки (посадового окладу) були поширені Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031. Тобто на цих осіб був поширений порядок оплати праці, що застосовувався при оплаті праці робітників та службовців. При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувалося виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладів за військове чи спеціальне звання.

Постанова Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7 стосується осіб начальницького та рядового складу лише в частині виплати добових, безкоштовного харчування та проживання і розрахунку вислуги років, що надає право на пенсію. На компенсацію замість продовольчого пайка та витрати як компенсація за відрядження (добові) страхові внески до Пенсійного фонду не нараховувались ні на той час ні тепер.

Щодо включення одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіації в розмірі 500 крб.: згідно ч.4 ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про заробітку плату здійснюється підприємствами, установами та організаціями. Відповідно до п.17 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 довідка про заробітку плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітку плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальний або особа, яка звертається за пенсією. Враховуючи вимоги п.17 Порядку, маємо право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі за відповідний період.

В розрахунковому листі виписаному на ім`я позивача, що знаходиться в архіві ГУНП в Київській області, запис про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіації та премії у 1986 році відсутні.

Тому надаємо довідку про заробітну плату (грошове забезпечення), за роботу (службу) в зоні відчуження виходячи з даних розрахункового листа за 1986 рік.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, вчиненими з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством чітко передбачено порядок здійснення розрахунку пенсій військовослужбовцям, що виконували ліквідаційні роботи в зоні відчуження, тому Ірпінське МВ ГУМВС України в Київській області мало включити в довідку виплату посадових окладів та окладів за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі 14 крб.; виплату в зоні відчуження за період з 27.04.1986 по 28.04.1986 премії в розмірі 500,00 крб.; виплати коштів за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення офіцерам 750,00 крб.; виплати добових в розмірі 7,00 крб.; виплати за харчування 5,70 крб.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону №796-XII визначається Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210, згідно з яким пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (пункт 1 цього Порядку).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період. При цьому, розмір отриманої заробітної плати зазначається у довідці має відповідати видається на підставі первинних документів.

Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964; постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня 1986 року № 0149 «Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» на виконання зазначених розпоряджень міністру внутрішніх справ Української РСР було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.

Надбавки за вислугу років та інші надбавки нараховувалися за основним місцем служби.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07 травня 1986 року № 524-156.

Нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців, рядового і начальницького складу ОВС проводилось відповідно до Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 року № 1031 та листа Державного комітету УРСР з праці від 23.09.1986 року № 136 с «Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов`язаних».

Вказаними нормативно-правовими актами передбачено, що оплата фактично відпрацьованого часу (включаючи вихідні і святкові дні) у відповідних зонах небезпеки повинна проводитись виходячи із розрахункової денної тарифної ставки (посадового окладу), що враховується із тарифної ставки (посадового окладу) за даний місяць, поділеної на календарну кількість днів цього місяця.

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для нарахування, виплати та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження подвійної заробітної плати.

Що стосується позовних вимог про нарахування, виплату та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження з 27 по 28 квітня 1986 року: премії у розмірі 500 крб.; виплати коштів за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення в розмірі 750 крб.; виплати добових в розмірі 7,00 крб.; виплати за харчування 5,70 крб. на добу, колегія суддів зазначає, що вказані виплати не нараховувалися та не виплачувалися, відтак і відсутні підстави для включення в довідку.

Стосовно встановленої розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс одноразової винагороди у розмірі 500 крб., право на яку мали особи, що отримали граничну допустиму дозу радіації, колегія суддів зазначає, що включення цієї винагороди до суми заробітної плати для обчислення пенсій чинним законодавством не передбачено.

Вказана позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2017 у справі № 367/3212/15-а, від 17 липня 2018 року у справі №367/3502/16-а, від 08 листопада 2019 року у справі № 810/5666/15, від 17 квітня 2018 року у справі № 2315/4055/2012, від 21 листопада 2018 року у справі № 361/1411/2015-а, від 19 березня 2019 року у справі № 377/613/16-а, від 29 травня 2019 року у справі № 361/2481/15-а.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №361/2911/16-а (2а/361/194/2016), від 05.02.2020 у справі №810/1198/17.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Ірпінського міського відділу (з обслуговування міста Ірпеня та Бучі) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області - задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2020 року скасувати та прийнято постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 07.12.2020.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова