Справа № 560/3225/20
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3225/20

Головуючий у 1-й інстанції: Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

08 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Франовської К.С. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року (повний текст якої складено в м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №32 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи при призначенні пенсії періоди роботи: з 01.07.1979 по 31.12.1979 (140 відпрацьованих днів), з 01.01.1980 по 25.04.1980 (91 відпрацьований день), з 17.07.1982 по 24.06.1986 і призначити та виплачувати йому пенсію по інвалідності з дня виникнення права на пенсію.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивачу 04.02.2020 встановлено другу групу інвалідності відповідно до довідки МСЕК серії АВ№0058338.

21.04.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії по інвалідності.

Відповідач листом від 12.05.2020 №2200-0301-8/19052 повідомив позивача, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 30.04.2020 №32 йому відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначив, що підстави для зарахування періоди роботи з 01.07.1979 по 31.12.1979, з 01.01.1980 по 25.04.1980, з 17.07.1982 по 24.06.1986 відсутні.

Позивач, вважаючи рішенням про відмову порушено його права, звернувся в суд з цим позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ст. 7 Закону №1788-ХІІ, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Статтею 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частин 1-2 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно з частиною 1 статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

У пункті 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Основні положення), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання). Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Крім того, згідно з пунктом 13 Основних положень відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Також слід зазначити, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії №0468291 зроблено записи про членство позивача в колгоспі за періоди роботи: з 01.07.1979 по 31.12.1979 (140 відпрацьованих днів), з 01.01.1980 по 25.04.1980 (91 відпрацьований день), з 17.07.1982 по 24.06.1986.

Крім того, при зверненні до пенсійного органу, позивач надав архівну довідку №03-02/248 від 27.03.2020, видану трудовим архівом Красилівського району Хмельницької області, якими підтверджується, що позивач працював у СТОВ "Світанок" у спірні періоди, що спростовує твердження відповідача про відсутність всіх необхідних даних для призначення пенсії.

При цьому, зі змісту трудової книжки та довідки №03-02/248 вбачається що позивач у 1979 році відпрацював 140 вихододнів при встановленому мінімумі 290, у 1980 році відпрацював 91 днів при встановленому мінімумі 290, у 1982 році відпрацював 117 днів при встановленому мінімумі 290, у 1983 році відпрацював 313 днів при встановленому мінімумі 290, у 1984 році відпрацював 298 днів при встановленому мінімумі 270, у 1985 році відпрацював 232 днів при встановленому мінімумі 270, у 1986 році відпрацював 104 днів при встановленому мінімумі 270.

Водночас, пунктом 7 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, передбачено, що у разі неритмічної роботи підприємства чи організації підрахунок пільгового стажу здійснюється в такому порядку: загальна кількість днів, протягом яких працівник повний робочий день був зайнятий на роботах із шкідливими умовами праці, ділиться на 25,4 - при шестиденному робочому тижні і на 21,2 - при п`ятиденному робочому тижні.

Тому, враховуючи вищенаведене період 1983 по 1984 підлягає зарахуванню у повному обсязі, оскільки у 1983 році відпрацював 313 днів при встановленому мінімумі 290, у 1984 році відпрацював 298 днів при встановленому мінімумі 270, тобто 2 роки.

Період роботи позивача з 01.07.1979 по 31.12.1979, з 01.01.1980 по 25.04.1980, з 17.07.1982 по 31.12.1982, з 01.01.1985 по 31.12.1985 та з 01.01.1986 по 24.06.1986 відповідач мав би зарахувати до його пільгового стажу 2 роки 4 місяці та 4 днів (684/25,4=26,93).

Тобто, враховуючи вищезазначене колегія суддів апеляційної інстанції приходи до висновку про те, що періоди роботи: з 01.07.1979 по 31.12.1979, з 01.01.1980 по 25.04.1980, з 17.07.1982 по 24.06.1986 підлягають зарахуванню до стажу роботи для призначення пенсії позивачу.

Щодо доводів відповідача про відсутність у трудовій книжці позивача підстав внесення записів, суд зазначає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 , у постанові від 07.11.2019 року у справі №686/19477/16-а .

Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №32 відмовлено у призначенні пенсії за віком, однак позивач звертався до відповідача з заявою 21.04.2020 року про призначення пенсії по інвалідності (а.с.19).

З урахуванням наведеного, суд вважає наявними правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №32 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи при призначенні пенсії періоди роботи: з 01.07.1979 по 31.12.1979 (140 відпрацьованих днів), з 01.01.1980 по 25.04.1980 (91 відпрацьований день), з 17.07.1982 по 24.06.1986 і призначити та виплачувати йому пенсію по інвалідності з дня встановлення інвалідності суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення відповідача прийняте на підставі відсутності належно оформленої трудової книжки яка підтверджує період роботи позивача в колгоспі в спірні періоди, без повного з`ясування обставин та інших документів наданих позивачем.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з застосуванням положень ст.9 КАС України, а саме, обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права, а саме зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.04.2020 року про призначення пенсії по інвалідності ІІ групи із врахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині рішення суду.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №32 від 30.04.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.04.2020 року про призначення пенсії по інвалідності ІІ групи із врахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині рішення суду.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Франовська К.С. Матохнюк Д.Б.