Справа № 620/2082/20
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року Чернігів Справа № 620/2082/20

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

при секретарі Скиді В.А.,

за участю представника позивача Образкової Г.В., представника відповідача Труби А.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Чернігівський завод радіоприладів» (далі - ПрАТ «ЧЕЗАРА) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 06.04.2020 № 0, винесеного Головним управління ДПС у Чернігівській області.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що висновки, викладені в акті перевірки від 10.03.2020 № 295/05/14307392 не відповідають дійсності, оскільки факт реальності фінансово-господарських операцій ПрАТ «ЧЕЗАРА» з контрагентом ТОВ «Інноваційно-фінансова компанія» (далі - ТОВ «ІФК») підтверджується первинними бухгалтерськими документами, які складено у відповідності до вимог законодавства та вказують на товарність проведених операцій, яка узгоджується з метою діяльності. Зазначає, що за результатами господарських операцій в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровані відповідні податкові накладні, виписані постачальником ТОВ «ІФК», а позивачем проведено оплату за продукцію, що підтверджується платіжними дорученнями. Стверджує, що допущені контрагентами постачальника порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо нього та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки встановлено неможливості здійснення реальної господарської діяльності безпосереднім постачальником позивача, ТОВ ««ІФК», який не є виробником товару, а також передуючим їм поставкам товару. Вказує, що встановлено відсутність у власності або користуванні у підприємств, залучених до ланцюга постачання будь-яких об`єктів оподаткування, які б дозволяли провадити господарську діяльність, а ряд контрагентів, залучених до ланцюга постачання товару, є фігурантами кримінальних проваджень як учасники транзитно-конвертаційних груп та/або суб`єктами, що створені виключно для надання податкової вигоди іншим платникам. Зазначає, що має місце формування схемного податкового кредиту, що є свідченням формального складення первинних бухгалтерських документів та проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди по ланцюгу постачання. Крім того вказує, що керівник ТОВ «ІФК» ОСОБА_1 обіймає також посаду першого заступника генерального директора ПрАТ «ЧЕЗАРА» - фінансового директора.

Позивачем було подано відповідь на відзив, в якій вказав, що вироки судів щодо контрагентів, залучених до ланцюга постачання, які б доводили інформацію щодо їх фігурування у кримінальних провадженнях та мали відношення до купівлі ПрАТ «ЧЕЗАРА» продукції у ТОВ «ІФК» відсутні, жодних доказів наявності будь-якого зв`язку між діями позивача і даними юридичними особами контролюючим органом не надало. Вказує, що жодним нормативно-правовим актом України не визначено заборону обіймати одночасно дві посади у двох різних юридичних особах за дотримання норм трудового та цивільного законодавства, а ОСОБА_1 , як перший заступник генерального директора ПрАТ «ЧЕЗАРА» - директор фінансовий, не мав повноважень на підписання будь-якого правочину з контрагентами ПрАТ «ЧЕЗАРА», не міг вплинути на формування ціни на продукцію та вибір контрагента, оскільки ні перший заступник генерального директора ПрАТ «ЧЕЗАРА» - директор фінансовий, ні генеральний директор товариства не мали повноважень на укладення правочину з ТОВ «ІФК» без згоди Наглядової ради Товариства, яку було надано 04.06.2018 згідно протоколу № 73/1 засідання Наглядової ради ПрАТ «ЧЕЗАРА». Зазначає, що під час перевірки перевіряючому демонструвалися наявні кабелі та джгути на виробі ПрАТ «ЧЕЗАРА», а також інспектором було встановлено наявність та зроблено фото джгутів та кабелів, які змонтовані у виріб, проте дані відомості не були взяті інспектором до уваги і не відображені в акті перевірки.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 21.10.2020 продовжено строк підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів.

Вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПрАТ «ЧЕЗАРА» щодо правомірності формування податкової звітності з податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ «ІФК» за травень 2019, за результатами якої складений акт № 295/05/14307392 від 10.03.2020 (а.с. 15-47).

Згідно висновку, викладеного в акті, під час перевірки було встановлено порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 198.1, пункту 198.3 пункту 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 808103 грн., в тому числі за травень 2019 року на 808103 грн.

Такі висновки відповідача ґрунтуються на тому, що перевіркою позивачем сформовані дані податкового обліку за травень 2019 року, які не опосередковуються реальним рухом активів та не підтверджують фактичне здійснення господарських операцій з постачальником ТОВ «ІФК» в задекларованих обсягах на суму податкового кредиту - 808103 грн.

На підставі акту перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення від 06.04.2020 № 0 на завищення від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 808103 грн. (а.с. 12-13).

На вказане податкове повідомлення-рішення позивачем було подано скаргу до Державної податкової служби України, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 02.06.2020 № 17948/6/99-00-08-05-01-06, яким податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення (а.с. 61-66).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно абзацу одинадцятого статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга статті 9 вказаного Закону).

Отже, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

В силу підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

У відповідності до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно пункту 137.1 статті 137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1. статті 44 Податкового кодексу України).

Положеннями пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

У відповідності до підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

В силу пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ІФК» (постачальник) та ПрАТ «ЧЕЗАРА» (покупець) було укладено договір постачання продукції № 18/06/05-1 від 05.06.2018, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується виготовити та поставити покупцю продукцію згідно із специфікацією № 1, а покупець прийняти та оплатити таку продукцію (а.с. 68-70).

Позивачем на підтвердження виконання умов вказаного договору були надані суду: специфікацію № 1 від 05.06.2018; акти № 492/1-СТД від 07.06.2018, № 5 від 20.05.2019; платіжні доручення № 46 від 23.05.2019, № 61 від 24.05.2019, № 72 від 27.05.2019, № 75 від 05.06.2019, № 82 від 28.05.2019, № 2 від 05.06.2019; видаткові накладні № 2 від 16.05.2019, № 3 від 16.05.2019, № 4 від 16.05.2019, № 5 від 17.05.2019, № 6 від 17.05.2019,№ 7 від 17.05.2019, № 8 від 17.05.2019, № 9 від 20.05.2019, № 10 від 20.05.2019, № 11 від 20.05.2019, № 12 від 20.50.2019, № 13 від 20.05.2019, № 14 від 20.05.2019, № 15 від 20.05.2019, №16 від 20.05.2019; приходні ордери № 33 від 16.05.2019, № 34 від 17.05.2019, № 35 від 20.05.2019, акт прийому-передачі № 4а від 20.05.2019; податкові накладні № 1 від 16.05.2019, № 2 від 16.05.2019, № 3 від 16.05.2019, № 6 від 17.05.2019, № 7 від 17.05.2019, № 8 від 17.05.2019, № 9 від 17.05.2019, № 10 від 20.05.2019, № 11 від 20.05.2019, № 12 від 20.05.2019, № 13 від 20.05.2019, № 14 від 20.05.2019, № 15 від 20.05.2019, № 16 від 20.05.2019, № 17 від 20.05.2019; довіреність № 0041 від 16.05.2019 на отримання товарно-матеріальних цінностей; посвідчення на відрядження № 71-а від 20.05.2019, № 72 від 20.05.2019; договір найму (оренди) транспортного засобу від 10.08.2018; акт приймання-передачі до договору найму (оренди) транспортного засобу (а.с. 71-120, 123-33).

Отримані від контрагента товари були використані для виконання дослідно-конструкторської роботи, шифр «Сокіл» за державним оборонним замовленням Міністерства оборони України, що підтверджується актом від 21.11.2019, програмою матеріально-технічного приймання дослідного зразка (а.с. 104-117).

Так, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарської операції, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом.

Судом не встановлено жодного фактичного порушення вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту.

Самі собою недоліки в оформленні окремих документів не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Разом з тим, доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

До того ж, придбані у контрагента позивача товар та послуги було використано позивачем у межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку.

Також, в обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо спірних контрагентів, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірного договору за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Не підтвердження руху товару по ланцюгу базуються лише на інформації, отриманій з Єдиного реєстру податкових накладних, однак правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача з його контрагентами.

Суд зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента по ланцюгу постачання трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару, обумовленого укладеним договорам з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які свідчили про протиправну поведінку контрагента та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

Крім того, висновки про відсутність у контрагента трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої податкової інформації, наявної в базі даних ДПС та податкової інформації, наданої іншим контролюючим органом, проте така податкова інформація, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Суд звертає увагу, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на додану вартість, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.05.2020 у справі № 826/11267/16, від 02.06.2020 у справі № 620/1024/19, від 30.06.2020 у справі № 440/2/426/19, від 10.07.2020 у справі № 120/4723/18-а, від 17.07.2020 у справі № 804/625/16.

Щодо відсутності товарно-транспортних накладних, то суд зазначає, що ТТН підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів.

Відсутність ТТН, тим не менш, не може бути самостійною підставою вважати господарську операцією такою, що не відбулася, а причини відсутності ТТН у кожному конкретному випадку мають бути досліджені судом.

Питання щодо наявності ТТН, а також правильності її оформлення має оцінюватися в сукупності з іншими документами, створеними в процесі здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 у справі № 813/552/15.

В даному випадку, оцінюючи в сукупності з іншими документами та обставинами проведених господарських операцій, факт відсутності у позивача ТТН не дає підстави погодитися з доводами податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій.

Судом встановлено, що транспортування придбаного товару здійснювалось працівниками підприємства на орендованому ПрАТ «ЧЕЗАРА» автомобілі, тобто транспортним засобом, який перебуває у користуванні товариства, а послуги з перевезення стороннім перевізником не надавались.

Щодо посилання контролюючого органу на те, що керівник ТОВ «ІФК» ОСОБА_1 обіймає також посаду першого заступника генерального директора ПрАТ «ЧЕЗАРА» - фінансового директора, то суд зазначає, що контролюючим органом не наведено жодного обґрунтування та відповідних доказів щодо неможливості вказаної особи бути працевлаштованим на двох посадах в різних підприємствах, та яким чином його працевлаштування, як найманого працівника, вплинуло на договірні відносини ПрАТ «ЧЕЗАРА» та ТОВ «ІФК», зокрема, реальності поставки товарів.

Суд враховує, що згідно наданого суду протоколу № 73/1 засідання наглядової ради ПрАТ «ЧЕЗАРА», було надано згоду на укладення між ПрАТ «ЧЕЗАРА» та ТОВ «ІФК» договору, що є предметом розгляду у даній справі.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Інтерсплав проти України», вказав, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Не можуть бути прийнятими доводи владної сторони за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що платник податку був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Такий висновок відповідає принципу індивідуального застосування відповідальності, в тому числі за порушення правил оподаткування.

Суд не приймає посилання на наявність кримінальних проваджень, у яких фігурантами є суб`єкти господарювання, з яким мав господарські відносини контрагент позивача ТОВ «ІФК», оскільки факт наявності кримінального провадження, без ухвалення судового рішення, яким би було встановлено певні обставини, не може свідчити про фіктивну діяльність підприємств, та сам по собі не вказує на зв`язок кримінального провадження безпосередньо з діяльністю позивача.

Згідно частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, відповідачем не наведено доводів щодо постановлення вироків у відповідних кримінальних провадженнях.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.01.2019 у справі № 815/4561/16, постанові від 05.02.2019 у справі № 2а-0870/7162/11, постанові від 29.03.2019 у справі № 808/3412/16, постанові від 11.04.2019 у справі № П/811/1761/16 (провадження № К/9901/1185/19), постанові від 03.09.2019 у справі № 810/3790/17, постанові від 24.09.2019 у справі № 520/300/19, постанові від 25.09.2019 у справі № 817/992/15, постанові від 01.10.2019 у справі № 808/4051/14.

Стосовно інших посилань відповідача, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Пунктом 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 06.04.2020 № 0 прийняте відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є протиправним і підлягає скасуванню.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» судові витрати в розмірі 12121,55 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» (вул. Захисників України, буд. 25, м. Чернігів, 14030, ) до Головного управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, ) про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.04.2020 № 0.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» судовий збір в розмірі 12121,55 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.12.2020.

Суддя В.О. Непочатих