Справа № 140/14502/20
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року ЛуцькСправа № 140/14502/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУ НП у Волинській області, відповідач) про стягнення несплаченого грошового забезпечення за вересень 2020 року в розмірі 15379,80 грн (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят дев`ять гривень вісімдесят копійок) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів, зобов`язання відповідача здійснювати нарахування і виплату грошового забезпечення, виходячи з середньоденного грошового забезпечення у розмірі 512,66 грн (п`ятсот дванадцять гривень шістдесят шість копійок) за кожен календарний день з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів, починаючи з 01 жовтня 2020 року до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 16 квітня 2018 року по 22 березня 2019 року проходив службу в Нововолинському відділенні поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції. З 22 березня 2019 року був прийнятий на військову службу за контрактом у Військову частину НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ) на посаду головного сержанта - командира відділення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, яку проходить по даний час.

Наказом ГУ НП у Волинській області від 23 квітня 2019 року №116 о/с позивача було звільнено зі служби за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі №140/123/20 позивача поновлено на вказаній посаді з 24 квітня 2019 року, стягнуто на його користь грошове забезпечення за період з 23 березня 2019 року по 13 лютого 2020 року на загальну суму 160979,12 грн та допущено до негайного виконання виплату грошового забезпечення в межах стягнення за один місяць у сумі 14723,70 грн.

Наказом ГУ НП у Волинській області від 28 лютого 2020 року №83 о/с позивача з 24 квітня 2019 року поновлено на вказаній посаді та сплачено позивачу грошове забезпечення в межах стягнення за один місяць у сумі 14502,84 грн.

Листом від 20 березня 2020 року №340/04/29-2020 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що в подальшому нарахування і виплата грошового забезпечення буде здійснюватися відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06 квітня 2016 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799.

Позивач вказує, що нормами Закону №580-VIII та Порядку № 260 не визначено розміру грошового забезпечення поліцейського, яке за ним зберігається у випадку укладення контракту про проходження військової служби під час дії особливого періоду, а відтак, до спірних правовідносин необхідно застосовувати відповідні норми трудового законодавства, зокрема, частин другої, третьої статті 119 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 квітня 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

На думку позивача, з урахуванням вислуги років за період служби в органах податкової міліції з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року, розмір його середньоденного грошового забезпечення складає 512,66 грн та відповідно грошове забезпечення, що підлягає виплаті за вересень 2020 року становить 15 379,80 грн, проте фактично виплачено не було.

З огляду на вказане просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

У заяві про уточнення позовних вимог від 02 листопада 2020 року ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у Волинській області від 07 жовтня 2020 року №303 о/с в частині припинення йому виплати грошового забезпечення за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року та стягнути з відповідача несплачене грошове забезпечення за вересень 2020 року в розмірі 15379,80 грн (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят дев`ять гривень вісімдесят копійок) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

У відзиві на позовну заяву від 19 жовтня 2020 року №51270/20 представник відповідача позовних вимог не визнала. Повідомляє, що наказом ГУ НП у Волинській області від 12 квітня 2018 року №86 о/с позивач був призначений на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Нововолинського відділення поліції Володимир-Волинського відділу поліції ГУ НП у Волинській області.

Стверджує, що виходячи з норми статті 119 КЗпП України середня заробітна плата зберігається лише за працівником, однак, для поліцейських, які проходять службу зі спеціальним званням, такі виплати не передбачені, оскільки вони отримують не заробітну плату, а грошове забезпечення.

Звертає увагу, що позивач був відсутній на службі у період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року, що підтверджується актами членів комісії про невихід ОСОБА_1 на службу у зв`язку із чим ГУ НП у Волинській області було видано наказ від 07 жовтня 2020 року №303 о/с про припинення виплати йому грошового забезпечення.

Уважає, що ГУ НП у Волинській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і ніяким чином не порушувало прав та інтересів позивача з огляду на що просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 27-29).

У відповіді на відзив від 28 жовтня 2020 року позивач не погодився із доводами зазначеними у відзиві з підстав, викладених у позовній заяві. Також вказує, що гарантії передбачені частиною третьою статті 119 КЗпП щодо збереження середнього заробітку в повній мірі поширюються на поліцейських. Крім того, грошове забезпечення за вересень відповідач був зобов`язаний виплатити 30 вересня 2020 року, тобто до прийняття наказу ГУ НП у Волинській області від 07 жовтня 2020 року №303 о/с про припинення виплати грошового забезпечення (арк. спр. 55-57).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленння (виклику) сторін (арк.спр. 21).

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Позивач з 16 квітня 2018 року по 22 березня 2019 року проходив службу в Нововолинському відділенні поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції

З 22 березня 2019 року старший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 , м. Володимир-Волинський Волинської області, що підтверджується довідкою від 05 жовтня 2020 року № 2087 А та контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу від 22 березня 2019 року (арк. спр. 14-17, 25).

Наказом ГУ НП у Волинській області від 10 квітня 2019 року №440 у зв`язку з невиходом ОСОБА_1 на службу в період з 25 березня 2019 року по 04 квітня 2019 року було призначено та проведено службове розслідування.

Відповідно до висновку службового розслідування комісія прийшла до висновку - за порушення службової дисципліни, що виразилася у невиході на службу до Нововолинського відділення поліції капітана поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби та припинити виплату грошового забезпечення.

Наказом ГУ НП у Волинській області від 23 квітня 2019 року № 116 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі №140/123/20, яке набрало законної сили 15 вересня 2020 року, визнано протиправними та скасовано накази від 18 квітня 2019 року №476/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », від 23 квітня 2019 року № 116 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Нововолинського відділення поліції Володимир-Волинського відділу поліції ГУ НП у Волинській області з 24 квітня 2019 року, стягнуто з ГУ НП у Волинській області в користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 160979,12 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та виплати грошового забезпечення у межах стягнення за один місяць у сумі 14723,70 грн допущено до негайного виконання.

На виконання зазначеного судового рішення наказом ГУ НП у Волинській області від 28 лютого 2020 року № 83 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській області, з 24 квітня 2019 року (арк. спр. 13).

Листом від 20 березня 2020 року відповідач повідомив позивача про те, що йому виплачено грошове забезпечення у межах суми стягнення за один місяць в сумі 14723,70 грн. шляхом зарахування на картковий рахунок AT КБ «Приватбанк» 26 лютого 2020 року (за вирахуванням військового збору 1,5% зараховано суму 14502,84 грн.).

В подальшому нарахування і виплата грошового забезпечення буде здійснюватися відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06 квітня 2016 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі Порядок №260) (арк. спр. 12).

Судом також встановлено, що ГУ НП у Волинській області не було нараховано та виплачено позивачу грошове забезпечення за вересень 2020 року.

На підставі актів про невихід на роботу за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року (арк. спр. 30-51), ГУ НП у Волинській області видало наказ від 05 жовтня 2020 року №302 о/с «По особовому складу», відповідно до якого на підставі Порядку №260 старшому дільничному офіцеру поліції сектору превенції Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_1 припинено виплату грошового забезпечення у зв`язку із відсутністю на службі без поважних причин в період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року (арк. спр. 64).

Позивач не погоджуючись із вказаним наказом та діями відповідача щодо невиплати грошового забезпечення за вересень 2020 року звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із пунктом 4 частини десятої статті 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до частин першої, другої статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції» (далі - Постанова № 988) установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктами 3, 4 розділу І Порядку №260 (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в Національній поліції, та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання.

За приписами пунктів 6, 7 розділу І Порядку № 260 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат. Грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Пунктом 8 розділу І Порядку № 260 передбачено, що за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Суд також враховує, що норми спеціального законодавства, а саме Закон України «Про Національну поліцію» та Порядок №260 не регулюють питання виплати грошового забезпечення поліцейським, які прийняті на військову службу за контрактом, а тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми КЗпП України.

Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, в яких вони працювали на час призову/прийняття на військову службу. Виплата середнього заробітку вказаним особам здійснюється підприємствами, установами, організаціями, на яких збереглося місце роботи такої особи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 січня 2020 року у справі № 814/1905/17.

Рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року №189/2014, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом в умовах кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, тобто, під час дії особливого періоду, суд вважає, що на нього поширюються гарантії, передбачені Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року та статтею 119 КЗпП України, зокрема, щодо збереження за ним місця роботи, посади і середнього заробітку в установі, в якій він працював.

Вказані обставини та висновки викладені також у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року та постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі № 140/123/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки на позивача поширюються гарантії, передбачені статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року та статтею 119 КЗпП України (зокрема, щодо збереження за ним місця роботи, посади і середнього заробітку в установі, в якій він працював), тому відповідач протиправно, прийняв оскаржуваний наказ щодо припинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю на службі без поважних причин в період з 01 вересня 2020 року по 03 вересня 2020 року.

Суд зауважує, що позивач просить скасувати наказ ГУ НП у Волинській області від 07 жовтня 2020 року №303 о/с, разом з тим, як убачається із матеріалів справи, виплата грошового забезпечення у вересні 2020 року припинена ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ НП у Волинській області від 05 жовтня 2020 року №302 о/с (арк. спр. 64), а тому саме вказаний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

При вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача несплаченого грошового забезпечення за вересень 2020 року в розмірі 15379,80 грн (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят дев`ять гривень вісімдесят копійок) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів, суд виходить з такого.

Виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати та особливості їх урахування, наведені у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100), чинність якої поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності. Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Обґрунтовуючи заявлену до стягнення суму - 15379,80 грн (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят дев`ять гривень вісімдесят копійок) позивач використав лист ГУ НП у Волинській області від 21 січня 2020 року №111/29/01-2020, в якому зазначено розмір та складові нарахованого йому грошового забезпечення за січень - лютий 2019 році (арк. спр. 11), а також здійснив самостійно перерахунок розміру надбавки за стаж служби в поліції.

При вирішенні даного спору в зазначеній частині позовних вимог суд враховує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі №140/123/20, зокрема, визнано протиправною бездіяльність ГУНП у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції та зобов`язано ГУ НП у Волинській області зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років) за час служби в органах поліції ОСОБА_1 з урахуванням вислуги років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції. Рішення суду набрало законної сили 15 вересня 2020 року.

Отже, у зв`язку із набранням 15 вересня 2020 року рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі №140/123/20 законної сили, у відповідача виник обов`язок щодо зарахування до стажу служби в поліції ОСОБА_1 наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції та обов`язок провести перерахунок і виплату грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років) за час служби в органах поліції ОСОБА_1 з урахуванням вислуги років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції.

На виконання вказаного рішення суду, ГУ НП у Волинській області видало наказ від 07 жовтня 2020 року № 303 о/с «По особовому складу», яким відповідно до статті 78 Закону № 580-VIII встановлено стаж служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 01 жовтня 2020 року капітану поліції ОСОБА_1 - 18 років 05 місяців 07 днів (арк. сп. 52).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту проведення відповідачем перерахунку і виплати позивачу грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років) за час служби в органах поліції з урахуванням вислуги років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції. В матеріалах справи також відсутній належний документ (довідка тощо), в якому було б зазначено про суми середнього заробітку позивача за останні два місяці перед укладенням контракту про проходження військової служби, про його середньоденне грошове забезпечення, з урахуванням проведеного на виконання зазначеного рішення суду перерахунку грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років).

На думку суду, оскільки спір у даній справі виник щодо виплати позивачу грошового забезпечення за вересень 2020 року, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі №140/123/20 законної сили лише 15 вересня 2020 року, тому суд уважає передчасними вимоги позивача щодо стягнення грошового забезпечення за вересень 2020 року з урахуванням при розрахунку середньоденного вислуги років за період служби в органах податкової міліції з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року. Суд звертає увагу, що вказане рішення суду передбачає не лише зарахування до стажу служби в поліції ОСОБА_1 наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції, але й здійснення перерахунку усіх раніше виплачених сум з урахуванням вказаного стажу.

При цьому, в даному випадку розрахунок середнього заробітку (грошового забезпечення) є компетенцією відповідача.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої-другої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не су перечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги належить задовольнити частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП у Волинській області від 05 жовтня 2020 року №302 о/с «По особовому складу» в частині припинення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року, визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за вересень 2020 року та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошового забезпечення за вересень 2020 року, з урахуванням проведеного перерахунку грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років). У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

На думку суду, оскільки позивач ОСОБА_1 на даний час проходить військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 та отримує грошове забезпечення військовослужбовця, а спір у цій справі виник не щодо стягнення власне грошового забезпечення, яке виплачується за службу в поліції, а щодо збереження та виплати середнього грошового забезпечення, яке зберігається за позивачем відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України, тому відсутні підстави допустити дане рішення суду до негайного виконання, як про це просить позивач у позовній заяві.

Керуючись статтями 243-246, 255, 257, 262, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 11, ідентифікаційний код юридичної особи 40108604) про стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Волинській області від 05 жовтня 2020 року №302 о/с «По особовому складу» в частині припинення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за вересень 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошового забезпечення за вересень 2020 року, з урахуванням проведеного перерахунку грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 08 грудня 2020 року.