Справа № 440/3562/20
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 грудня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/3562/20
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення по справі № 440/3562/20 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Полтавської області про визнання бездіяльності щодо неприйняття постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою ОСОБА_1 від 15.01.2019 по кримінальному провадженню № 000311 протиправною та зобов`язання прийняти постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою ОСОБА_1 від 15.01.2019 по кримінальному провадженню № 000311 відповідно до статті 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Рішенням суду від 28 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Прокуратури Полтавської області щодо неприйняття постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою ОСОБА_1 від 15 січня 2019 року по кримінальному провадженню № 0000311. Зобов`язано Полтавську обласну Прокуратуру прийняти постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою ОСОБА_1 від 15 січня 2019 року по кримінальному провадженню № 0000311 відповідно до статті 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської обласної Прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн /вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок/.

30 листопада 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення, вмотивована наявністю підстав для стягнення на його користь 12000 грн судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу /а.с. 140-142/.

Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення призначено до судового розгляду без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Надаючи оцінку заяві про ухвалення додаткового судового рішення, суд виходив з наступного.

За приписами частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом положення цієї норми повністю тотожні приписам частини першої статті 168 Кодексу в попередній редакції.

Також відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого належать витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду. Відповідно до статті 135 цього Кодексу витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас нормами частини сьомої цієї статті визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України одним із питань, які вирішує суд при ухваленні рішення, є те, як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 5 частини першої статті 244 Кодексу).

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, розподіл судових витрат (пункт 2 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України), а в разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат (пункт 4 частини шостої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз наведених положень процесуального закону у їх системному взаємозв`язку і в контексті заявлених позивачем вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу шляхом ухвалення додаткового рішення відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що насамперед слід звернути увагу на те, що такий механізм виправлення чи усунення допущеного судом не вирішення таких вимог при ухваленні рішення передбачає, що питання, які не вирішив суд, ухваливши рішення, яким закінчено розгляд справи, повинні існувати на дату його ухвалення, відповідно до процесуального закону суд мав їх вирішити і результат їх вирішення мав би бути відображений в тексті ухваленого рішення (зокрема в резолютивній його частині).

За правилами статей 244, 246 Кодексу адміністративного судочинства України питання щодо розподілу судових витрат має бути вирішеним при ухваленні рішення у справі. Водночас, суд може і повинен вирішувати це питання в межах та на підставі тих документів, які є в матеріалах справи на момент ухвалення рішення у справі. Якщо за таких умов суд цього не зробив, є підстави для ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 27 липня 2020 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі, крім іншого, роз`яснено учасникам справи, що розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів після відкриття провадження у справі, справу буде розглянуто без виклику учасників справи в судове засідання (у порядку письмового провадження) протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Також повідомлено, що інформація у справі розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, веб-адреса сторінки суду: http://court.gov.ua/fair/sud1670/.

Так, рішення у даній справі постановлено судом 28 вересня 2020 року, яким, крім іншого, встановлено, що враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією № 21470 від 16.06.2020 /а.с. 81/, і суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської обласної Прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. Документів на підтвердження понесення інших судових витрат, крім судового збору, позивачем не надано.

В позовній заяві зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат по цій справі у розмірі 10000, які будуть сплачені адвокатському бюро "Володимира Коротуна" за надання правничої допомоги.

Заява про ухвалення додаткового судового рішення в частині відшкодування судових витрат разом з копією акту №1 прийому-передачі наданих послуг, яка є предметом розгляду, направлена до суду 25 листопада 2020 року (відповідно до відмітки поштового відділення на конверті), тобто з пропуском встановленого законодавством строку (п`ять днів після ухвалення судового рішення).

До цього часу позивач із заявами такого змісту не звертався, документів, які б підтверджували понесені ним витрати не подавав, відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати ці питання, як і призначати судове засідання для їх вирішення, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (пункт 5 частини шостої статті 246 КАС України).

Окремо суд наголошує, що у даному випадку не може вважатись документом, що підтверджує понесені позивачем витрати акт №1 від 17.11.2020 року прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №б/н від 14.02.2020 /а.с. 143/, оскільки відповідно до пункту 3.1 вказаного договору розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору /а.с. 50/. Крім того, позивачем так і не було надано доказів фактичного понесення відповідних витрат на правничу допомогу, а лише повідомлено про ймовірний намір здійснити їх сплату.

Крім того, в акті №1 від 17.11.2020 року прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №б/н від 14.02.2020, крім іншого зазначено про надання та приймання такого виду правничої допомоги, як: "опрацювання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року, надання консультацій клієнту щодо змісту рішення, формування позиції щодо наявності або відсутності підстав для оскарження рішення, формування позиції щодо подальшого реального виконання рішення; підготовка та направлення 09.11.2020 заяви про видачу виконавчого листа". В той же час, суд звертає увагу, що позивач із заявою про прийняття додаткового рішення в частині судових витрат звернувся лише 25.11.2020 року до якої додав вказаний вище акт №1 від 17.11.2020 року прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №б/н від 14.02.2020, як доказ понесення витрат на правничу допомогу, однак про прийняте рішення суду позивач вже знав принаймні 09.11.2020, оскільки адвокат йому "надав консультацію щодо змісту рішення та підготував 09.11.2020 заяву про видачу виконавчого листа".

Суд зазначає, що заяву про видачу виконавчого листа у справі №440/3562/20 до Полтавського окружного адміністративного суду позивачем подано за допомогою системи «Електронний суд» 09.11.2020.

При цьому, заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат разом як зазначалося вище подано до суду тільки 25.11.2020, в той час як, відповідну заяву щодо розподілу судових витрат, в частині стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, позивач мав подати протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. В адресованій суду заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач не вказав поважних причин пропуску такого строку.

Таким чином, заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення в частині відшкодування витрат могла б бути предметом вирішення адміністративним судом під час ухвалення рішення в цій справі (так само як і додаткового рішення, якщо б у рішенні про це не було зазначено), якби її заявили та подали відповідні документи в межах розгляду справи, але до того, як суд ухвалить кінцеве рішення у справі.

Оскільки позивач вирішив подати вказану заяву і відповідні документи після того, як суд постановив рішення у справі, підстави для ухвалення за цією заявою додаткового рішення відповідно до статті 252 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 132, 135, 139, 244, 246, 250, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення по справі № 440/3562/20 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Полтавський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому копію ухвали суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Г. Ясиновський