Справа № 400/1920/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 р.м. ОдесаСправа № 400/1920/20

Головуючий в І інстанції: Марич Є.В.
Дата та місце ухвалення рішення: 03.09.2020 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року; зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 в період 01.01.2016 року по 28.02.2018 року; зобов`язати відповідача при проведенні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року врахувати базовий місяць з моменту призначення на посаду начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту начальника служби екологічної безпеки та встановлення посадового окладу 07.02.2011 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано Факультет перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове у цій частині про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 30.07.2018 року № 393 позивача, майора, начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту - начальника служби екологічної безпеки спеціалізованого центру бойової підготовки авіаційних фахівців Збройних Сил України Харківського національного університету Повітряних Сил, звільнено з військової служби у запас за п. б (за станом здоров`я) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2018 року № 489 позивача виключено зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення.

При звільненні з військової служби позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

З 31.08.2018 року Військова частина НОМЕР_1 переформована у Факультет перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба відповідно до спільної Директиви Міністерства оброни України та Генерального штабу Збройних Сил України від 04.05.2018 року № Д-322/1/7/дск.

12.02.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо підстав ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Відповідач надав відповідь на заяву позивача від 12.02.2020 року, в якій зазначив, що позивачу виплата індексації в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 р.р. не здійснювалась у зв`язку з відсутністю асигнувань, передбачених кошторисом на відповідні роки.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 07.02.2011 року було підвищено посадовий оклад за посадою начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту начальника служби екологічної безпеки, тому позовна вимога про зобов`язання при проведенні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року враховувати базовий місяць з моменту призначення його на посаду начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту начальника служби екологічної безпеки 07.02.2011 року задоволенню не підлягає.

Також, суд першої інстанції вказав на те, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції визначив, що позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Досліджуючи рішення суду першої інстанції, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції не наведено мотивів прийнятого рішення в частині задоволених вимог позивача щодо проведення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Фактично у рішенні суду першої інстанції визначено підстави для відмови у задоволенні заявленого позову в частині врахування при перерахунку та виплаті індексації грошового забезпечення базового місяця з моменту призначення позивача на посаду начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту начальника служби екологічної безпеки 07.02.2011 року.

Однак, судом першої інстанції не надано оцінки доводам відповідача та відповідно не визначено підстав прийняття судового рішення в частині задоволених вимог позивача.

В свою чергу, вирішуючи справу з урахуванням аргументів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 вказаного Закону встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 цього ж Закону до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (ст. 9 Закону).

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року № 2017-III у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078 у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету; 6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються і т.д.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік .

В контексті наведеного колегія суддів зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивачу за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Відповідачем вказаний факт не заперечується.

Доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, стосовно того, що індексація грошового забезпечення не може вважатись складовою грошового забезпечення ґрунтуються на помилковому тлумаченні наведених вимог чинного на час виникнення спірних законодавства та спростовуються вказаними висновками суду.

Крім того, обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо не проведення індексації грошового забезпечення позивача у вказаний період, відповідач у відзиві на позовну заяву та поданій апеляційній скарзі посилається на те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 - лютий 2018 р.р. у Міноборони не було.

Відповідач також вказує, що у 2016 році відбулось збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, у зв`язку з чим, на виконання телеграми Міністра оборони України від 31.12.2015 року № 248/3/9/1/1150, Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових частин роз`яснення від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2, згідно яких, у зв`язку із внесенням змін до Порядку 1078, індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати.

Проте, колегія суддів вважає необґрунтованими вказані доводи відповідача, з огляду на викладене.

Так, згідно ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Тобто, частина 6 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.

Також, колегія суддів зазначає, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Кечко проти України» зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

До того ж, відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, коштів на індексацію грошового забезпечення, і як наслідок не надходження відповідних фінансових асигнувань на рахунки відповідача для виплати індексації військовослужбовцям у вказаний період. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що ним протягом 2016-2018 рр. надсилались відповідні заявки до вищестоящого органу стосовно потреби на виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання відповідача на телеграму Міністра оборони України від 31.12.2015 року № 248/3/9/1/1150 та роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2, оскільки відповідно до п. 14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики. Крім того, слід зазначити, що вказані телеграма та роз`яснення не є нормативно-правовими актами.

Що стосується посилань відповідача у відзиві на позовну заяву та в поданій апеляційній скарзі на те, що у 2016 році відбулось збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, що відповідно виключає необхідність проведення індексації грошового забезпечення, про що і було визначено у роз`ясненні Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2, яке доведено до відомо військових частин на виконання телеграми Міністра оборони України від 31.12.2015 року № 248/3/9/1/1150, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Поряд з цим, згідно наявних в матеріалах справи довідок щодо грошового забезпечення позивача за оскаржуваний період, позивачу з січня 2016 року не було підвищено розмір посадового окладу, посадовий оклад позивача за грудень 2015 року складає 1075 грн., за січень 2016 року також складає - 1075 грн.

Водночас, згідно цього ж п. 5 Порядку № 1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати.

Крім того, відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики (яке уповноважене надавати роз`яснення згідно Порядку № 1078) від 08.08.2017 року № 48/0/66-17 про індексацію грошових доходів, зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що позивачем не оскаржувався наказ про виключення його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, що, на думку відповідача, свідчить про те, що позивачем погоджено проведення усіх необхідних розрахунків, колегія суддів вважає вказані доводи відповідача безпідставними, оскільки факт не оскарження позивачем наведеного вище наказу жодним чином не позбавляє позивача права на звернення із заявленим позовом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року є протиправною бездіяльністю з боку відповідача.

Таким чином, оскільки індексація грошового забезпечення позивачу не була проведена у встановлений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» строк, що є порушенням прав позивача, колегія суддів вважає, що відповідач підлягає зобов`язанню нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Висновки суду у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17, від 19 червня 2019 року у справі № 825/1987/17, від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 23 жовтня 2019 року у справі № 825/1832/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 05 лютого 2020 року у справі № 825/565/17, від 16 вересня 2020 року № 815/2590/18.

Що стосується вимог про зобов`язання відповідача при проведенні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року врахувати базовий місяць з моменту призначення на посаду начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту начальника служби екологічної безпеки та встановлення посадового окладу 07.02.2011 року, колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах відповідач взагалі не здійснив нарахування позивачу індексації та відповідно не здійснив розрахунку такої індексації, не визначив розмір індексації, що підлягає виплаті, а тому, з урахуванням положень ст. 2 КАС України, суд у даній справі не наділений повноваженнями на визначення розміру індексації. Повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця з моменту призначення - відсутні.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача, що вирішуючи справу у вказаній частині вимог, суд першої інстанції помилково послався на те, що позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 07.02.2011 року було підвищено посадовий оклад за посадою начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту начальника служби екологічної безпеки, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, суд першої інстанції помилково зобов`язав відповідача здійснити саме перерахунок та виплату позивачу індексацію, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, за оскаржуваний період позивачу взагалі не була нарахована індексація грошового забезпечення, а тому, вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки судом першої інстанції вірно вирішено заявлений позов по суті його вимог, проте, з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладеним у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також з порушенням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні із виключенням мотивів, з яких виходив суд першої інстанції, та визначенням мотивів за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції, а також із викладенням абз. 3 його резолютивної частини у новій редакції.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року змінити, виключивши мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та визначити мотиви за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції.

Абзац 3 резолютивної частини рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року викласти в наступній редакції:

«Зобов`язати Факультет перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.».

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 10.12.2020 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька