Справа № 715/2469/20
Суддя: Григорчак Ю. П.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 715/2469/20
Провадження № 2-а/715/27/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

у складі головуючого судді Григорчак Ю.П.

секретар судового засідання Ткач О.М.

за участю представника позивача Гакмана М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Глибока справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до Закарпатської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови службової особи Держмитслужби у справі про порушення митних правил. Посилався на те, що 13 жовтня 2020 року постановою заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Негріча Л.М. у справі про порушення митних правил №1189/30500/20 його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, а саме 572813, 16 коп.

Відповідно до змісту постанови від 11.08.2020 року він 11.08.2020 року, керуючи автомобілем марки «BMW X5», р.н.з. НОМЕР_1 , заїхав в зону митного контролю на ділянку «В`їзд» митного поста «Тиса» Закарпатської митниці Держмитслужби, маючи статус громадянина-резидента, для перетину митного кордону надав працівникам митниці паспортний документ громадянина Республіки Румунії, чим своїми діями умисно ухилився від сплати митних платежів, передбачених законодавством України щодо вказаного транспортного засобу.

Вважає наведене вище рішення службової особи органу владних повноважень таким, що суперечить нормам МК України з огляду на його статус нерезидента України та просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Закарпатської митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 1189/30500/20 від 13.10.2020 року, закривши провадження по справі.

23.11.2020 року від Закарпатської митниці Держмитслужби до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Закарпатська митниця Держмитслужби вказує на те, що дійсно 11.08.2020 року відносно ОСОБА_1 був складений протокол про порушення митних правил №11889/30500/20, згідно якого останній заїхав на ділянку «В`їзд» митного поста «Тиса» Закарпатської митниці Держмитслужби в зону митного контролю на автомобілі марки «BMW X5», р.н.з. НОМЕР_1 , прямував з України, маючи статус громадянина-резидента, для перетину митного кордону надав працівникам митниці паспортний документ громадянина Республіки Румунії, чим своїми діями умисно ухилився від сплати митних платежів, передбачених законодавством України щодо вказаного транспортного засобу. Вказують на те, що вищевказана постанова є правомірною, працівники митниці діяли в межах закону та не порушуючи законодавство.

У судовому засіданні представник позивача Гакман Микола Юрійович позовні вимоги підтримав та підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Крім того, вказував на те, що, окрім підстав, зазначених в позові, слід звернути також увагу на безпідставне визначення митної вартості транспортного засобу, виходячи з якої обрахована сума штрафу.

Представник відповідача надав відзив на позов, в якому позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що відповідно до оскаржуваної постанови митниці №1189/30500/20 від 13.10.2020 року 11.08.2020 року о 15 год. 01 хв. в зону митного контролю на ділянку «В`їзд» митного посту «Тиса» Закарпатської митниці Держмитслужби заїхав легковий автомобіль марки «BMW X5», р.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . До митного оформлення останній надав паспорт громадянина Румунії та свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу та заявив митний режим «тимчасового ввезення до 1 року», а також повідомив про постійне місце проживання у Румунії, що у свою чергу дає підставу ввезення транспортного засобу на митну територію України без сплати відповідних митних платежів.

В ході митного контролю транспортного засобу та особистих речей у ОСОБА_2 було виявлено паспорт громадянина України для в`їзду за кордон. Також в результаті проведеної аналітично-пошукової роботи встановлено, що що ОСОБА_3 виїжджав з митної території України на автомобілі марки «BMW X5», р.н.з. НОМЕР_1 , на підставі паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до копії листа Управління ДМСУ в Чернівецькій області №7301.2-6008/73.3-20 від 03.09.2020 року ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Вартість транспортного засобу марки «BMW X5», р.н.з. НОМЕР_1 , номер НОМЕР_2 , згідно експертного висновку від 16.09.2020 №-0283, станом на 11.08.2020 року складає 5 752,30 євро, що за курсом Національного Банку України становить 186 750,15 грн.

Таким чином, на думку митниці, вищезазначені дії ОСОБА_1 мають ознаки складу порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, тобто дії, спрямовані на неправомірне ухилення від сплати митних платежів, оскільки ОСОБА_1 , маючи статус «громадянина-резидента», при переміщенні транспртного засобу на територію України, подав митниці паспорт громадянина Румунії, тобто як «громадянина-нерезидента».

Згідно ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до вимог ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта , іншими документами.

Положення ст. ст. 529-530 МК України передбачають можливість оскарження постанови митниці до суду та перевірку законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом, що здійснюється в порядку, встановленому КАС України.

Законодавством встановлено, що адміністративне стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України. Дана норма кореспондується із нормами ст. 62 Конституції, відповідно до ч. 3 якої обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, в тому числі, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення.

Так, ст. 485 Митного кодексу України визначено, що особа притягається до відповідальності у разі з`явлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Тобто, з об`єктивної сторони правопорушення передбачене ст. 485 МК України в частині вчинення дій щодо ухилення від сплати митних платежів, характеризується сукупністю трьох ознак, зокрема: діяння, спрямоване на ухилення від сплати митних платежів, суспільно небезпечні наслідки у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів та причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Відповідно до ч. 3 ст. 380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Відповідно до пп. «в» п. 50 ч. 1 ст. 4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

За приписами пп. «в» п. 33 ч. 1 ст. 4 МК України нерезиденти - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України;

Зі змісту ст. 103 МК України слідує, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Пунктом 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III визначено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII, п. 17 Порядку централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №185, а також п. 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 №201 встановлено, що документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом "Постійне проживання" або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 16 жовтня 2018 року по справі № 751/7809/16, відповідальність, передбачена санкцією ст. 485 МК України, настає у разі наявності мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення неправдивих відомостей.

Необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України.

З огляду на викладені вище положення та беручи до уваги те, що позивач, будучи громадянином України та виступаючи у відносинах з органами державної влади України виключно як громадянин України, не надав органам митного контролю відповідних до законодавства України документів, які підтверджують факт його постійного проживання за кордоном, суд приходить до висновку, що відповідачем було правомірно ідентифіковано його статус як резидента.

Разом з тим, аналізуючи оскаржувану постанову, зокрема в частині розміру накладеного стягнення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За визначенням ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За нормами статті 57 глави 9 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобі затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою Міністерстві юстиції України 24.07.2003 за № 1074/8395 у пункті 1. вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни наш КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань.

Пунктом 7.53.5 Методики, дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, довідкові дані, які використовуються під час оцінки отримані з ресурсів мережі Інтері повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації.

Відповідачем не надано суду будь яких доказів щодо застосованих ним методів визначення митної вартості транспортного засобу чи підстав відхилення основного та слідуючих за ним в порядку застосування методів визначення митної вартості КТЗ - автомобіля марки «BMW X5», р.н.з. НОМЕР_1 , як це визначено ст.ст. 59-64 МК.

За наведених обставин суд вважає, що розмір митної вартості автомобіля, розмір митних платежів і розмір штрафу в даному конкретному випадку є необґрунтованим та визначеним з недотриманням вищезазначених вимог МК.

У відповідності до вимог ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Надаючи оцінку посиланням відповідача щодо відсутності підстав для поновлення ОСОБА_1 строку для звернення до суду з адміністративним позовом, суд відхиляє такі твердження, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, останній не був присутнім при розгляді справи, як і його захисник, а рекомендоване повідомлення про надіслання на адресу зареєстрованого місця проживання постанови у справі про порушення митних правил не містить підпису ОСОБА_1 , що засвідчував би отримання ним безпосередньо оскаржуваної постанови. Таким чином, суд вважає, що з метою гарантування позивачу права на справедливий суд, з огляду на викладені обставини, строк звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 підлягає поновленню.

Відповідно до ч. 3 ст 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, окрім іншого, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 241 - 247, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 13 жовтня 2020 року №1189/30500/20 про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 485 МК України та надіслати справу на новий розгляд до Закарпатської митниці Держмитслужби.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів після оголошення рішення суду до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Глибоцький районний суду Чернівецької області.

Суддя