Справа № 380/5499/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/5499/20 пров. № А/857/11517/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

Ільчишин Н.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Служби безпеки України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Львові суддею Кухар Н.А.; дата складення рішення у повному обсязі 18 серпня 2020) в адміністративній справі № 380/5499/20 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України (далі - СБУ, відповідача) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 13.04.2019 по 02.07.2020 терміном 446 днів із розрахунку 588,99 грн в день із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що станом на час звільнення відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2015 - 2019 роки.

Рішенням суду від 20.11.2019 було зобов`язано СБУ нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2015 - 2019 роки із розрахунку 588 грн 99 коп. в день із 13.04.2019 до дня фактичного розрахунку з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 у справі № 1.380.2019.005305 скасовано в частині задоволення вимоги про зобов`язання СБУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2015 - 2019 роки із розрахунку 588,99 грн в день з 13.04.2019 до дня фактичного розрахунку з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44. В цій частині прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог. Лише 03.07.20 відповідачем перераховано заборгованість, тому вважає бездіяльність відповідача протиправною.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність СБУ щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.

Стягнуто із СБУ на користь ОСОБА_1 40 000 грн за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 13.04.2019 по 02.07.2020.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що частково задовольняючи позов, суд першої інстанції зменшив суму стягнення до 40 000 грн, при цьому жодним чином не обгрунтував, яким чином та який ним застосовано механізм для застосування принципу розумності, справедливості та пропорційності.

Також із рішенням суду першої інстанції не погодилась СБУ і подала на нього апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що стягнута сума середнього заробітку є непропорційною до заборгованості, такою, що становитиме надмірний та явно непропорційний тягар по відношенню до суми заборгованості, насамперед - в порівнянні з сумою уже виплаченої заборгованості. Враховуючи наведене просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими, а доводи відповідача щодо незаконності судового рішення, викладені в його апеляційній скарзі не грунтуються на положеннях законодавства; відповідач не наводить беззаперечного обгрунтування незаконності судового рішення із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права. Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Оскільки апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, то колегія суддів вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно частково задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, 07.04.2015 ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби в СБУ, за умовами якого СБУ зобов`язалася забезпечувати йому додержання соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод його та членів його сім`ї, включаючи надання пільг, гарантій та компенсацій, визначених законами та іншими нормативно-правовими актами України, які визначають статус військовослужбовців та порядок проходження військової служби, зокрема фінансове, матеріальне та інше забезпечення відповідно до норм і порядку, встановлених законодавством України та нормативно-правовими актами СБУ (а.с. 4).

На підставі наказу Голови СБУ від 11.03.2019 № 294-ОС по особовому складу майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби за станом здоров`я у відставку за пунктом "а" пункту 61, підпункту "г" пункту 62 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), та пунктом 88-1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ та виключено із списків особового складу з 11.03.2019 (а.с. 15).

Як видно з листа фінансово-економічного управління СБУ від 19.07.2019 № 21/3/1-2774 (а.с. 18), управлінням платіжним дорученням від 12.04.2019 № 242 перераховано на картковий рахунок позивача суми одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

31.08.2019 позивач звернувся до Голови СБУ із заявою щодо виплати йому компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" період з 2015 року по 2019 рік (а.с. 16).

Листом від 16.09.2019 № 21/3/1-К-65/5 фінансово-економічне управління СБУ (а.с. 17) позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті компенсації за невикористані дні додаткової відпустки з тих підстав, що додаткова відпустка учасникам бойових дій не має обов`язкового щорічного характеру, вона не надається у наступному році у разі її невикористання в минулому році, зокрема після закінчення дії особливого періоду. Таким чином підстави для виплати грошової компенсації у разі невикористання додаткової відпустки учасникам бойових дій законодавством не передбачені.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу на день звільнення 11.03.2019 компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2015 - 2019 роки загальним терміном 70 днів.

Стягнуто із СБУ на його користь компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2015 - 2019 роки загальним терміном 70 днів у сумі 39 234 грн 07 коп. з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44.

Зобов`язано СБУ нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2015 - 2019 роки із розрахунку 588 грн 99 коп. в день з 13.04.2019 до дня фактичного розрахунку з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 вказане рішення було скасоване в частині задоволення вимоги про зобов`язання СБУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2015 - 2019 роки з розрахунку 588,99 грн в день з 13.04.2019 до дня фактичного розрахунку, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

В цій частині прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог. Підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині була передчасність звернення до суду.

03.07.2020 відповідачем перераховано заборгованість належної при звільненні компенсації за невикористану додаткову відпустку в сумі 39 780,83 грн.

Вважаючи, що з ним несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої цією статтею, а саме - виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати ним належних працівникові при звільненні сум.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції в частково помилковими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 15 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення) з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

За вимогами частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Спірні правовідносини щодо грошового забезпечення військовослужбовців регулюються низкою спеціальних актів, а саме: Закон України від 20 грудня 1991 р. № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 р. № 260.

Проте ці акти не містять норм щодо регулювання виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку в зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.

За загальним правилом норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

А закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Враховуючи те, що спеціальне законодавство, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлює відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на ці правовідносини.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладено в постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16, від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19.

З огляду на зазначене є правові підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд першої інстанції, встановивши право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначив його у розмірі 40 000 грн, при цьому ним не наведено обґрунтованого розрахунку цієї суми, а сторони з нею не погоджуються.

Щодо цього колегія суддів зазначає таке.

Як видно з матеріалів справи, відповідач 03.07.2020 перерахував на рахунок позивача кошти у розмірі 39 980,73 грн - компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015-2019 роки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Таким чином, відповідач у добровільному порядку після набрання законної сили рішенням суду виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення та компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 - 2019 роки.

Розмір середнього заробітку за весь час затримки відповідних виплат, зокрема за період з 13.04.2019 по 02.07.2020, який просить стягнути позивач з відповідача становить 262 689,54 грн.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої зокрема у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, при прийнятті судового рішення суд зобов`язаний врахувати положення частини другої статті 117 КЗпП України, яка передбачає, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. При цьому, положенням вказаної частини передбачено, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отож, ухвалюючи рішення за позовною вимогою щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату середньої заробітної плати/грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у разі часткового задоволення позову щодо розміру належної працівнику виплати при звільненні або незначного розміру такої затриманої виплати в порівнянні із сумою, яка підлягала виплаті працівнику при звільненні, саме на суд покладено обов`язок визначити певний розмір належного позивачу відшкодування за статтею 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, Велика Пала Верховного Суду зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми, періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інших встановлених судом обставини справи.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16, від 15.09.2015 у справі № 21-1765а15, від 10.05.2019 у справі № 715/714/16, від 30.05.2018 у справі 461/6803/16-ц, для проведення розрахунків належної до стягнення суми затримки розрахунку має також визначатись істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника.

Враховуючи те, що невиплачена станом на день звільнення компенсація за невикористану відпустку становить 39 234,07 грн, яка виплачена через 446 календарних днів і є меншою ніж середній заробіток за весь час затримки розрахунку (262 689,54 грн), суд апеляційної інстанції вважає за потрібне провести розрахунки із застосуванням до цих правовідносин принципу співмірності.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 39 234,07 грн / 262 689,54 грн (сума виплаченої компенсації за невикористану відпустку /середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,14936.

Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 588,99 грн (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,14936 х 446 (кількість робочих днів затримки розрахунку) = 39 235,31 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням викладених вище обставин.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям в постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про визначення судом першої інстанції неправильної суми, яка підлягає відшкодуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Служби безпеки України задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року в адміністративній справі № 380/5499/20 скасувати.

Прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.

Зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 39 235 (тридцять дев`ять тисяч двісті тридцять п`ять) грн 31 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин