Справа № 600/1132/20-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1132/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

08 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про зарахування йому до вислуги років в календарному обчисленні 05 років 06 місяців 08 днів в пільговому обчисленні.

Також, позивач просив зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Чернівецькій області зарахувати йому до вислуги років в календарному обчисленні період служби в органах внутрішніх справ з 11.07.2000 по 20.07.2011 в пільговому обчисленні з розрахунку 1,5 роки за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяця, що становить 05 років 06 місяців 08 днів, для перерахунку пенсії за календарною вислугою 26 років 09 місяців 29 днів.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.10.2020 у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повній мірі.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , у період з 12.02.2000 по 03.01.2019 проходив служив в органах внутрішніх справ та Національної поліції України. Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи наказами про призначення, відомостями з послужного списку ОСОБА_1 , а також довідкою ГУНП в Чернівецькій області від 10.03.2020 за №1125/123/12/01-2020 (а.с.24-37).

У період з 11.07.2000 по 21.06.2001, згідно наказу начальника УМВС України в Чернівецькій області №63 о/с від 01.08.2000, позивач працював на посаді оперуповноваженого Чернівецького міськвідділу УМВС України в Чернівецькій області (а.с.14).

У період з 21.06.2001 по 01.12.2007, згідно наказу начальника УМВС України в Чернівецькій області №50 о/с від 19.06.2001, позивач працював на посаді оперуповноваженого відділу карного розшуку Вижницького районного відділу УМВС України в Чернівецькій області (а.с.15).

У період з 01.12.2007 по 22.01.2009, згідно наказу начальника УМВС України в Чернівецькій області №225 о/с від 01.12.2007, позивач працював на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Вижницького районного відділу УМВС України в Чернівецькій області (а.с.16).

У період з 22.01.2009 по 05.10.2010, згідно наказу начальника УМВС України в Чернівецькій області №9 о/с від 22.01.2009, позивач працював на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Вижницького районного відділу УМВС України в Чернівецькій області (а.с.17).

У період з 05.10.2010 по 16.12.2010, згідно наказу начальника УМВС України в Чернівецькій області №242 о/с від 05.10.2010, позивач виконував обов`язки начальника сектору карного розшуку Вижницького районного відділу УМВС України в Чернівецькій області (а.с.18).

У період з 16.12.2010 по 06.11.2015, згідно наказів начальника УМВС України в Чернівецькій області №319 о/с від 16.12.2010 та №146 о/с від 01.05.2013, позивач працював на посаді начальника сектору карного розшуку Вижницького районного відділу УМВС України в Чернівецькій області (а.с.19-20).

У період з 07.11.2015 по 07.05.2016, згідно наказу начальника Головного управління національної поліції в Чернівецькій області №51 о/с від 07.11.2015, позивач займав посаду начальника сектору карного розшуку Вижницького районного відділення поліції Сторожинецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області (а.с.21).

У період з 07.05.2016 по 01.12.2016, згідно наказу начальника Головного управління національної поліції в Чернівецькій області №56 о/с від 07.05.2016, позивач працював на посаді начальник сектору карного розшуку Вижницького районного відділення поліції Кіцманського відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області (а.с.22).

Згідно відомостей з послужного списку ОСОБА_1 у період з 01.12.2016 по 03.01.2019 займав посаду начальника сектору карного розшуку Вижницького районного відділення поліції Кіцманського відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області (а.с.30).

Відповідно до наказу начальника ГУНП в Чернівецькій області №1 о/с від 02.01.2019 ОСОБА_1 , відповідно до статі 77 Закону України «Про національну поліцію», був звільнений зі служби в поліції з 03.01.2019 (а.с.23).

Також, судом першої інстанції, на основі довідки ГУНП в Чернівецькій області від 10.03.2020 за №1125/123/12/01-2020, встановлено, що стаж служби ОСОБА_1 , станом на 03.01.2019 в календарному обчисленні становить 21 рік 03 місяці 21 день, стаж служби в пільговому обчисленні становить 26 років 09 місяців 29 днів (а.с.24).

07.04.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, згідно змісту якої просив включити до його календарної вислуги років стаж служби в період з 11.07.2000 по 27.07.2011 в пільговому обчислені 05 років 06 місяців 08 днів, з розрахунку 1,5 роки за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці (а.с.38-40). 20.06.2020 позивач повторно звернувся до відповідача, оскільки відповіді на заяву від 07.04.2020 не отримав (а.с.42).

Листом від 30.06.2020 №2626/123/12/01-2020, відповідач повідомив позивача, що наявність вислуги в календарному обчислені станом на 03.01.2019 - 21 рік 03 місяці 21 день та пільговому обчислені - 26 років 09 місяців 29 днів не дає права на призначення пенсії згідно пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно цієї вислуги пенсія призначена відповідно до пункту «б» частини 1 статті 12 вказаного Закону. Окрім цього, повідомлено, що в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанові Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 вказано про пільгове обчислення вислуги років, однак включення до календарної вислуги років стажу служби в пільговому обчисленні жодним нормативно-правовим документом не передбачено (а.с.44-45).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що стаж служби позивача в ОВС та НПУ станом на 03.01.2019 в календарному обчисленні становить 21 рік 03 місяці 21 день, стаж служби в пільговому обчисленні становить 26 років 09 місяців 29 днів, відтак стаж, який вираховується у пільговому обчисленні становить: 05 років 06 місяців 08 днів. Вказане свідчить про те, що відповідачем при звільненні позивача період служби в підрозділах карного розшуку зарахований до його стажу на пільгових умовах.

Проте, суд першої інстанції зазначає, що стаття 17 Закону № 2262-ХІІ визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років саме для призначення пенсії. При цьому, в Законі № 2262-ХІІ не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше, обчисленої на пільгових умовах.

Водночас, пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років.

Також, суд першої інстанції зазначив, що посилання позивача на положення Постанови №393 є безпідставними, оскільки умови призначення пенсії за вислугу років визначаються саме Законом №2262-XII та оскільки вказаний Закон не передбачає можливості того, що пенсію за вислугу років можливо призначати особам при наявності 24 календарних років і більше вислуги, обчисленої на пільгових умовах, то така можливість не може бути встановлена постановою КМ України, яка є підзаконним нормативно-правовим актом. А тому, враховуючи приписи частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, а саме Закон № 2262-ХІІ.

Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років". При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії. В той же час, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом № 2262-ХІІ розмірі, а до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом не передбачено.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію та членів їх сімей визначено Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до п.«а» ч.1 ст.12 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Згідно з п.«б» ч.1 ст.12 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині 3 статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Як передбачено ч.4 ст.17 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Статтею 17-1 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, стаття 17 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років саме для призначення пенсії.

Проте, стаж служби позивача в ОВС та НПУ станом на 03.01.2019 в календарному обчисленні становить 21 рік 03 місяці 21 день, стаж служби в пільговому обчисленні становить 26 років 09 місяців 29 днів, відтак стаж, який вираховується у пільговому обчисленні становить: 05 років 06 місяців 08 днів.

Однак, вислуга років позивача станом на день його звільнення у календарному обчисленні, не є достатньою для призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років».

При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії. В той же час, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі, а до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом не передбачено.

Оскільки, позивач такої вислуги у мінімально визначеному законодавством розмірі не має, колегія суддів вважає що права на призначення пенсії за вислугу років позивач не набув.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією: Вищого адміністративного суду України від 14.04.2017 у справі № 750/9775/16(К/800/123047/17), від 21.03.2017 у справі №345/3710/16-а (К/800/8083/17), від 13.06.2017 у справі № 487/11458/14-а (К/800/9308/16); в постановах Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №591/7007/17, від 16.07.2020 у справі №0540/5283/18-а.

Також, ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності певної кількості календарних років, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18 та від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а.

Щодо доводів апелянта, що в даному випадку для призначення йому пенсії за вислугу років підлягає застосуванню саме постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. № 393, якою позивачу на його думку для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж є безпідставними, з огляду на наступне.

Пунктом 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з пп.«в» п.3 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського склад, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей №393 до вислуги років для призначення пенсій зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця - час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку.

Відповідно до ч.3 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відтак, приписи п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 суперечать приписам п."а" ст.12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч.3 ст.7 КАС України має вищу юридичну силу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 29.01.2020 справа №344/9109/17, зазначивши, що приписи пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 суперечать приписам статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому застосуванню підлягає саме Закон, оскільки має вищу юридичну силу. Таким чином, суд вважає, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні.

На підставі вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарної вислуги років.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Разом з тим, у відповідності до вимог ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.