Справа № 500/3396/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3396/20

10 грудня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Чапаєву Ганну Миколаївну звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування ОСОБА_2 до спеціального стажу роботи (на посадах у закладах та установах охорони здоров`я, освіти) періодів роботи з 19.07.1978 по 30.11.1984, з 15.08.1992 по 06.11.1996 та невиплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити виплату ОСОБА_2 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення, зарахувавши до спеціального стажу роботи (на посадах у закладах та установах охорони здоров`я, освіти) періоди роботи з 19.07.1978 по 30.11.1984, з 15.08.1992 по 06.11.1996.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у серпні 2020 року звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про виплату їй одноразової грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV). Однак відповідач листом від 08.09.2020 відмовив їй у нарахуванні та виплаті вказаної одноразової грошової допомоги, не вбачаючи підстав для зарахування до спеціального стажу роботи періодів роботи ОСОБА_2 з 19.07.1978 по 30.11.1984 та з 15.08.1992 по 06.11.1996.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки її загальний стаж становить 37 років 8 місяців 8 днів і є достатнім для призначення та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення.

Також стверджує, що її робота у період з 19.07.1978 по 30.11.1984 завідувачем профілакторію (а відповідно до уточнюючої довідки старшою медсестрою) та з 15.08.1992 по 06.11.1996 вихователем в дитячому садку колгоспу «Радянська Україна», Колективному сільськогосподарському підприємстві «Каменяр» (далі КСП «Каменяр») безпідставно не зараховані відповідачем до стажу, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги.

З огляду на вказане звернулась до суду з цим позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

11.11.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.34-35), у якому останній вказує, що відповідно до пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

До Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено, зокрема, роботу лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепід служби, Держпраці, Держпродспожив служби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

У зв`язку з тим, що вищевказаним Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не передбачено зарахування до спеціального стажу роботу період роботи в профілакторії (у Переліку вказано лікувально-трудовий профілакторій), а також те, що дошкільний навчальний заклад колгоспу «Радянська Україна», КСП «Каменяр» не відноситься до закладів державної чи комунальної форми власності, періоди роботи позивача з 19.07.1978 по 30.11.1984, з 01.01.1993 по 31.12.1995, з 01.01.1996 по 06.11.1996 не враховані до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги.

Отже, на переконання відповідача, ОСОБА_2 не набула спеціального стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відтак просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 02.12.2020 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 10.12.2020, витребувано у відповідача додаткові докази та пояснення щодо розрахунку спеціального стажу, який надає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

04.12.2020, 09.12.2020 та 10.12.2020 від відповідача до суду надійшли доповнення до відзиву з відповідними розрахунками страхового стажу позивача (а.с.42-54), з яких вбачається, що при розрахунку спеціального стажу роботи ОСОБА_2 , що дає право на виплату грошової допомоги, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області враховано наступні періоди роботи:

- 01.12.1984 - 15.11.1985 - медсестра в Суразькій середній школі (11 місяців 15днів),

- 01.09.1987 - 14.08.1992 вчитель в Андрушівській середній школі (4 роки 11 місяців 14 днів),

- 07.11.1996 - 11.06.1997 - вчитель в Андрушівській ЗОШ І ст. (7 місяців 5 днів),

- 02.11.1998 - 30.06.2020 - вчитель в Боложівській ЗОШ І- 11 ст, (21 рік 8 місяців 0 днів).

Разом 28 років 2 місяці 4 дні.

При цьому, до спеціального стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги, не враховано наступні періоди роботи ОСОБА_2 :

- 19.07.1978 - 30.11.1984 - завідувач профілакторію на Шумському торфобрикетному заводі, старша медсестра Шумського торфобрикетного заводу (6 років 4 місяці 12 днів),

- 15.08.1992 - 31.12.1992 - вихователь в дитсадку колгоспу «Радянська Україна», КСІІ «Каменяр» (118 трудоднів - 4 місяці 16 днів),

- 01.01.1993- 31.12.1995 - вихователь в дитсадку колгоспу «Радянська Україна», КСП «Каменяр» (3 роки 0 місяців 0 днів),

- 01.01.1996 - 06.11.1996 - вихователь в дитсадку КСП «Каменяр» (175 трудоднів 6 місяців 28 днів).

Разом 10 років 3 місяці 26 днів (а.с.53-54).

У судове засідання, призначене на 10.12.2020 позивач, представник позивача не прибули, проте подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибула, проте також подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.54).

Відповідно до частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Оскільки від учасників справи надійшли письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, то розгляд справи проведено за відсутності сторін (їх представників), у письмовому провадження, без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позові, відзиві на позов, доповненнях до відзиву, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком, про що свідчить пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.07.2020 (а.с.11).

Позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Листом від 08.09.2020 №3361-3103/Г-02/8-1900/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не передбачено такий заклад охорони здоров`я як профілакторій. Відповідно до поданих документів немає підстав для зарахування періоду роботи з 19.07.1978 по 30.11.1984 на Шумському торфобрикетному заводі до спеціального стажу, що дає право на призначення грошової допомоги. Крім того, з 15.08.1992 по 06.11.1996 ОСОБА_2 працювала вихователем дошкільного навчального закладу в колгоспі «Радянська Україна» та КСП «Каменяр», форма власності яких не є державною чи комунальною, тому вказаний період роботи зарахувати до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги підстав немає.

Враховуючи викладене, відповідач зазначив, що за матеріалами пенсійної справи періоди роботи з 19.07.1978 по 30.11.1984, з 15.08.1992 по 06.11.1996 не зараховуються до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV та підстави для її призначення та виплати відсутні (а.с.20).

Вважаючи дії відповідача щодо незарахування ОСОБА_2 до спеціального стажу роботи періодів роботи з 19.07.1978 по 30.11.1984, з 15.08.1992 по 06.11.1996 та невиплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).

Відповідно до підпункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи наведені норми законодавства Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у особи необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі Порядок №1191).

Пунктом 2 Порядку №1191, зокрема, встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі Перелік №909).

За змістом розділу 1 «Освіта» Переліку №909 право на пенсію за вислугою років мають, зокрема, вихователі дошкільних навчальних закладів всіх типів.

Статтею 10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-VIII передбачено, що в структуру освіти входить дошкільна освіта.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про дошкільну освіту» від 11.07.2001 №2628-III систему дошкільної освіти становлять дошкільні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форми власності.

За змістом положень статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Судом досліджено записи трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_2 , з яких вбачаються відомості про роботу позивача на посаді вихователя дитячого садка колгоспу «Радянська Україна», КСП «Каменяр» у спірний період з 15.08.1992 по 06.11.1996:

15.08.1992 прийнята на посаду вихователя дитячого садка,

06.11.1996 звільнена з посади вихователя дитячого садка згідно поданої заяви (а.с.13).

Крім того, матеріали адміністративної справи містять копії архівних витягів, надані архівним відділом Шумської районної державної адміністрації №214 від 24.04.2015 на звернення ОСОБА_2 , зокрема, із протоколу №10 засідання правління колгоспу «Радянська України» від 22.08.1992, на якому вирішувалось питання про прийняття ОСОБА_2 на посаду вихователя дитячого садка та прийнято рішення про прийняття її на цю посаду, з протоколу №12 від 31.12.1996 засідання правління КСП «Каменяр» про звільнення ОСОБА_2 з посади вихователя дитячого садка у зв`язку з переходом на іншу роботу (а.с. 17 зворот). Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадський формувань КСП «Каменяр» було створене 02.12.1992 (а.с.57).

Підставою для відмови позивачу в зарахуванні вказаного періоду до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV стало те, що в оспорюваний період колгоспи мали колективну форму власності і не належали до закладів і установ державної або комунальної форми власності.

Водночас суд звертає увагу, що за змістом пункту 2 приміток до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 №697-XII (далі Закон №697-XII), що був чинний у спірний період роботи позивача на посаді вихователя дитячого садка колгоспу, власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна.

Суб`єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об`єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об`єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами (частина перша статті 20 Закону №697-XII).

Відповідно до статті 10 Конституції УРСР від 20.04.1978, що була чинною у спірний період трудової діяльності позивача, основу економічної системи України становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності.

Стаття 11 Конституції УРСР визначала, що у виключній власності держави є: земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.

Враховуючи те, що в цей період колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої, вказаний період роботи позивача прирівнюється до роботи в закладах державної та комунальної власності.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.01.2019 у справі №466/2943/17.

Крім того, Переліком № 909 передбачено, що робота за спеціальністю, в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Отже, стаж роботи позивача на посаді вихователя дитячого садка колгоспу «Радянська Україна», КСП «Каменяр» в період з 15.08.1992 по 06.11.1996 безпідставно не зарахований відповідачем до стажу працівника освіти, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відтак дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування до спеціального стажу роботи ОСОБА_2 періоду роботи з 15.08.1992 по 06.11.1996 на посаді вихователя дитячого садка колгоспу «Радянська Україна» та КСП «Каменяр» є протиправними.

Що стосується спірного періоду роботи позивача з 19.07.1978 по 30.11.1984 у Шумському торфобрикетному заводі, то суд зазначає таке.

Із відомостей трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_2 про роботу у Шумському торфобрикетному заводі встановлено, що позивач:

25.07.1978 прийнята на роботу по закінченні Кременецького медучилища в якості завідуючої профілакторієм;

01.12.1984 звільнена з займаної посади по статті 28 КЗпП УРСР (а.с.12).

Відповідно до уточнюючої довідки вих.№38 від 16.06.2020, виданої т.в.о. директора державного підприємства «Поділляторф» В.Грицаюк, ОСОБА_3 була прийнята на Шумський торфобрикетний завод на посаду старшої медсестри згідно наказу №48 від 25.07.1978 з 19.07.1978 та звільнена з посади 30.11.1984 на підставі наказу №76 від 28.11.1984 (а.с.15).

Розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909 передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, діагностичні центри.

Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Зміст наведених норм права свідчить, що законодавець пов`язує право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, зокрема, з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (30 років) роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-XII.

Визначення поняття заклад охорони здоров`я наведено в статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 №2801-ХІІ, згідно якої це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до частини другої статті 16 цих Основ заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Враховуючи наведене, до стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги, зараховується, зокрема, робота у закладах та на посадах, визначених Переліком №909.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Шумський торфобрикетний завод не є закладом охорони здоров`я та не виконує завдань із забезпечення медичного обслуговування населення. Такого роду заклади як профілакторії також відсутні у Переліку №909 (натомість наявні лікувально-трудові профілакторії), а отже спірний період роботи позивача з 19.07.1978 по 30.11.1984 у Шумському торфобрикетному заводі не може бути зарахований до стажу на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на призначення грошової допомоги.

У цій частині позов задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що законодавець пов`язує право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (30 років) роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-XII, суд дійшов висновку, що з урахуванням періоду роботи ОСОБА_2 з 15.08.1992 по 06.11.1996 на посаді вихователя дитячого садка колгоспу «Радянська Україна» та КСП «Каменяр» (який за даними відповідача складає 3 роки 11 місяців 14 днів) та інших періодів роботи позивача, які не оспорюються відповідачем, та зазначені ним у розрахунках стажу ОСОБА_2 (а.с. 43, 49, 50), а саме з 01.12.1984 по 15.11.1985 на посаді медсестри в Суразькій середній школі (11 місяців 15 днів); з 01.09.1987 по 14.08.1992 на посаді вчителя в Андрушівській середній школі (4 роки 11 місяців 14 днів); з 07.11.1996 по 11.06.1997 на посаді вчителя в Андрушівській ЗОШ І ст. (7 місяців 5 днів); з 02.11.1998 по 30.06.2020 на посаді вчителя в Боложівській ЗОШ І -II ст. (21 рік 8 місяців 0 днів), спеціальний страховий стаж ОСОБА_2 складає більше 30 років і є достатнім для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Суд констатує, що надані позивачем документи підтверджують її право на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV, оскільки судом встановлено наявність усіх обов`язкових передумов для виникнення права на її отримання, а саме: наявність у ОСОБА_2 необхідного спеціального стажу роботи (більше 30 років); вихід позивача на пенсію з посади в закладах та установах державної або комунальної форми власності (що не заперечується відповідачем); неотримання позивачем до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії (що також не заперечується відповідачем).

Отже, наявні підстави для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування до спеціального стажу роботи ОСОБА_2 періоду роботи з 15.08.1992 по 06.11.1996 на посаді вихователя дитячого садка колгоспу «Радянська Україна» та КСП «Каменяр» та невиплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV. У вказаній частині позов підлягає задоволенню.

З метою забезпечення ефективного захисту прав позивача належить також задовольнити позовну вимогу про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до спеціального стажу роботи період роботи ОСОБА_2 з 15.08.1992 по 06.11.1996 на посаді вихователя дитячого садка колгоспу «Радянська Україна» та КСП «Каменяр» та здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірність своїх дій в частині відмови у зарахуванні до спеціального страхового стажу позивача періоду роботи з 15.08.1992 по 06.11.1996 та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення, в іншій частині позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Відтак позов належить задовольнити частково.

За змістом вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 19.10.2020 (а.с.23).

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 420,40 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування ОСОБА_2 до спеціального стажу роботи періоду роботи з 15 серпня 1992 року по 06 листопада 1996 року на посаді вихователя дитячого садка колгоспу «Радянська Україна» та Колективного сільськогосподарського підприємства «Каменяр» та невиплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_2 до спеціального стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, період роботи з 15 серпня 1992 року по 06 листопада 1996 року на посаді вихователя дитячого садка колгоспу «Радянська Україна» та Колективного сільськогосподарського підприємства «Каменяр» та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_2 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати у сумі 420,40 грн (чотириста двадцять грн 40 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 10 грудня 2020 року.

Суддя Чепенюк О.В.