Справа № 520/4709/2020
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

09 грудня 2020 року Справа №520/4709/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Ніколаєва О.В. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №520/4709/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області,

про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) 09.04.2020 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ НП у Харківській області), в якому просить:

- визнати рішення ГУ НП в Харківській області від 10.03.2020 №1777/119/05/12-2020 стосовно відмови ОСОБА_1 у прийнятті на службу до Національної поліції в ГУ НП в Харківській області - незаконним;

- зобов`язати ГУ НП в Харківській області прийняти ОСОБА_1 до Національної поліції в ГУ НП в Харківській області шляхом видачі наказу про призначення на посаду, рівнозначну посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Жовтневого РВ ХМУ ГУ;

- стягнути з ГУ НП в Харківській області грошове забезпечення за період вимушеного прогулу з 07.11.2015 до часу ухвалення рішення з урахуванням посадового окладу поліцейського відділів (відділків) поліції, розміру надбавок за стаж служби та схеми окладів поліцейських за спеціальними званнями.

В обґрунтування позову зазначив, що на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2017 у справі №820/2536/17 відповідачем розглянуто рапорт ОСОБА_1 про прийняття його до органів Національної поліції. На думку позивача, відповідачем протиправно відмовлено у прийнятті його на службу до Національної поліції на підставі пункту 9 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07. 2015 №580-VIII, оскільки останнім не враховані висновки викладенні у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 у справі №820/11858/15 та у справі №820/2536/17.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 відкрито провадження у адміністративній справі №520/4709/2020 за правилами загального позовного провадження.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня закінчення дії карантину встановленого постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 №211.

Відповідачем 18.06.2020 до суду надано відзив на позовну заяву, згідно з яким він просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2017 у справі №820/2536/17 відповідачем розглянуто рапорт ОСОБА_1 про прийняття його до органів Національної поліції та зазначено про відсутність правових підстав щодо переведення позивача на службу в поліцію на підставі пункту 9 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, у зв`язку з тим, що передбачений Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07. 2015 №580-VIII строк, зокрема три місяця, сплинув. На думку відповідача, позивач має проходити процедуру прийняття на службу до Національної поліції в ГУ НП у Харківській області на підставі законодавчих приписів, що діють на теперішній час, тобто на момент відмови у переведені позивача, тому вказує на необхідність проходження відповідного конкурсного відбору останнім.

У судовому засіданні, призначеному на 14.08.2020, судом поставлено на розгляд клопотання представника відповідача, подане через канцелярію суду 07.05.2020, про залишення позовної заяви без розгляду у справі №520/4709/2020, у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 у задоволенні клопотання ГУ НП в Харківській області про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Сторони у судове засідання призначене на 23.11.2020 не прибули про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін у порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

З автоматизованої програми «Спеціалізоване діловодство суду» встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду у справі №820/11858/15 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області в особі ліквідаційної комісії, за участю третьої особи начальника Головного управління Національної поліції у Харківській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії. Скасовано наказ Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України від 29.12.2015 №689 о/с у частині зміни наказу щодо звільнення ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції з пункту 64 «з» на пункт 64 «г». Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про прийняття його до органів Національної поліції. Вказана постанова набрала законної сили 21.09.2016.

Крім того, з автоматизованої програми «Спеціалізоване діловодство суду» встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2017 задоволено частково адміністративний позов у справі №820/2536/17 ОСОБА_1 до ГУ НП в Харківській області, за участю третьої особи - Начальника Головного Управління Національної поліції в Харківській області, про визнання незаконною відмови та зобов`язання поновлення на посаді. Визнано неправомірною відмову начальника ГУ НП в Харківській області оформлену листом від 29.05.2017 №12/К-603 щодо прийняття ОСОБА_1 на службу в поліцію ГУНП в Харківській області. Зобов`язано ГУ НП в Харківській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про прийняття його на службу в поліцію до ГУНП в Харківській області з урахуванням висновків викладених у постанові Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 у справі № 820/11858/15. Зазначене судове рішення набрало законної сили 15.11.2017.

Як вбачається з матеріалів доданих до позовної заяви, на виконання вказаних постанов Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2017 у справі №820/2536/17 та від 30.05.2016 у справі №820/11858/15 відповідачем у рамках відкритих виконавчих проваджень розглянуто рапорт ОСОБА_1 про прийняття його до органів Національної поліції та листами від 24.10.2017 №6337/119-12/01-2017 та від 10.03.2020 №1777/119/05/12-2020 зазначено про відсутність правових підстав щодо переведення позивача на службу в поліцію на підставі пункту 9 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, у зв`язку з тим, що передбачений Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07. 2015 №580-VIII тримісячний строк сплинув.

Не погоджуючись з останньою відмовою, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Суд зазначає, що у даній справі, предметом спору є правомірність дій відповідача під час виконання рішення суду щодо прийняття позивача на службу до Національної поліції.

Як встановлено судом, відповідачем 10.03.2020 на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2017 у справі №820/2536/17 прийнято рішення (у вигляді листа) №1777/119/05/12-2020 про відмову у прийнятті позивача на службу до Національної поліції, отже спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду, що набрало законної сили.

Фактично при розгляді даного позову суд має дослідити і перевірити порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2017 у справі №820/2536/17 та правомірність вчинення дій відповідача щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про прийняття його на службу в поліцію до ГУНП в Харківській області з урахуванням висновків викладених у постанові Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 у справі № 820/11858/15.

Суд зазначає, що приписами статті 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, У рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 у справі №820/11858/15 та від 21.07.2017 у справі №820/2536/17 є обов`язковим до виконання на всій території України.

Саме з метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегулювано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (частина перша статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на наведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

З адміністративного позову вбачається, що фактичною підставою для звернення до суду із даними вимогами, слугував факт прийняття відповідачем 10.03.2020 рішення (у формі листа) №1777/119/05/12-2020, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2017 у справі №820/2536/17, яким відмовлено у прийнятті позивача на службу до Національної поліції.

Тобто, заявлені позовні вимоги фактично стосуються саме порядку виконання названого судового рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному випадку, новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звернутись до суду в порядку судового контролю за виконанням рішення.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому позовному провадженні не розглядаються.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно частини другої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку наявне рішення суду, що набрало законної сили, яким вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, отже, новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, через що наявні правові підстави для закриття провадження у справі відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду викладеним у постановах від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, а також від 03.04.2019 у справі №820/4261/18.

Відповідно до частини другої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись положеннями статтей 5, 47, 126, 142, 183, 189, 194, 205, 229, 238, 239, 248, 256, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строк, визначені частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Ніколаєва