Справа № 320/4120/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4120/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 серпня 2018 року № Ф-6403-17/1005 у розмірі 6960 грн 48 коп.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Головне управління ДПС у Київській області, подало апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення процесуальних норм, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що норми ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не розповсюджуються на позивача оскільки йому пенсія призначена із зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, в апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Київській області заявило клопотання про заміну Головного управління ДФС у Київській області на її правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Постановлено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності. Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби та Державної митної служби.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» постановлено реорганізувати територіальні органи Державної фіскальної служби України шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби згідно відповідного переліку. Також установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 682-р «Питання Державної податкової служби» погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» постановлено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.

Зокрема, згідно переліку додатку 2, до постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 Головне управління ДФС у Київській області реорганізовано шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у Київській області.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність допущення процесуального правонаступництва шляхом заміни Головного управління ДФС у Київській області на її правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 28 березня 2003 року.

Позивачу з 25 квітня 2011 року призначено пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням від 21 березня 2012 року № НОМЕР_1 та довідкою Білоцерківського відділу обслуговування громадян № 2 Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 18 липня 2019 року № 164/102-04.

Державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинено 18 вересня 2018 року.

Разом з тим, як стверджує відповідач, за даними інформаційної системи фіскального органу згідно переданих залишків на центральному рівні від Пенсійного фонду України до Міндоходів України станом на 01 жовтня 2013 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 обліковується заборгованість по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в сумі 6960 грн 48 коп.

На підставі ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідач сформував позивачу вимогу про сплату боргу від 26 серпня 2018 року № Ф-6403-17/1005, відповідно до якої визначив суму боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 6960 грн 48 коп.

Як вбачається з розрахунку суми боргу, заборгованість виникла 01 липня 2013 року на суму 5766 грн 45 коп. та 22 липня 2013 року на суму 1194 грн 03 коп.

Вважаючи зазначену вимогу протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як фізична особа-підприємець, що має статус пенсіонера, який зареєстрований платником єдиного податку, не повинен сплачувати єдиний внесок, у зв`язку з чим оскаржувана вимога про сплату боргу є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VІ) .

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 06 серпня 2011 року та станом на час виникнення боргу у 2013 році) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зазначена редакція ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI не пов`язує звільнення від сплати єдиного внеску особи із досягненням нею пенсійного віку, що передбачений виключно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а передбачає звільнення від сплати внеску всіх пенсіонерів за віком.

Тобто, обов`язковою умовою для звільнення позивача від сплати єдиного соціального внеску є перебування вказаної особи на пенсії за віком, в тому числі й призначеної із зниженням пенсійного віку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин; далі - Закон № 1058-IV) пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом (абз. 22 ст. 1 Закону № 1058-IV).

Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Особи, яким пенсія призначена зі зниженням пенсійного віку (на пільгових умовах), є пенсіонерами за віком.

Колегія суддів враховує, що відомості стосовно того, що ОСОБА_1 пенсія за віком призначалась на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку в матеріалах справи відсутні. Посилання на вказану правову норму для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку міститься лише у відзиві на позов та в апеляційній скарзі відповідача.

Разом з тим, вказані апелянтом обставини щодо призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку не входять до предмету доказування у цій справі.

Як раніше зазначалось, обов`язковою передумовою для звільнення позивача від сплати єдиного соціального внеску є перебування вказаної особи на пенсії за віком, незалежно від того, чи призначена вказана пенсія із зниженням пенсійного віку чи у зв`язку з досягненням пенсійного віку, що передбачений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 25 квітня 2011 року. Вказаний факт підтверджено належними і допустимими доказами у справі, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність у позивача відповідного права, що входить до предмету доказування.

У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що підстави для витребування додаткових доказів для прийняття рішення у справі відсутні.

Враховуючи, що наявні в матеріалах справи документи підтверджують статус позивача як особи, яка отримує пенсію за віком, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 має право користуватись встановленими законодавством пільгами, зокрема, і в частині сплати єдиного внеску.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на те, що до ОСОБА_1 не може бути застосовано положення ч. 4 ст. 4 Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки пенсія позивача призначена із зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15 січня 2019 року у справі № 810/6679/13-а.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач як фізична особа-підприємець, який має статус пенсіонера, та зареєстрований платником єдиного податку не повинен сплачувати єдиний внесок, у зв`язку з чим оскаржувана вимога про сплату боргу є протиправною та підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов