Справа № 420/3287/20
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

10 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/3287/20

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В. , Танасогло Т.М.

розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 р. по справі № 420/3287/20 за позовом Приватного підприємства "Глобалкакао" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ПП «ГЛОБАЛКАКАО» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати рішення №UA500070/2020/000036/2 від 11.03.2020р. про коригування митної вартості товарів, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500070/2020/00143 від 11.03.2020р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2020р. по справі №420/3287/20 позовні вимоги ПП «ГЛОБАЛКАКАО» задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення №UA500070/2020/000036/2 від 11.03.2020р. про коригування митної вартості товарів.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500070/2020/00143 від 11.03.2020р.

Не погодившись з вищеозначеним рішенням суду першої інстанції Одеською митницею Держмитслужби подано апеляційну скаргу.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020року апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 року залишено без руху. Для усунення недоліків поданої апеляційної скарги надано відповідачу 10 - денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали, який спливав не раніше 06.08.2020 року, шляхом надання до апеляційного суду доказів сплати судового збору у розмірі 15301 грн.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020р., у зв`язку з не усуненням Одеською митницею Держмитслужби недоліків у повному обсязі, апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2020р. по справі №420/3287/20 Одеською митницею Держмитслужби повторно подано апеляційну скаргу.

Однак, у порушення вимог п. 1 ч. 5 ст. 296 КАС, відповідачем до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI, згідно із підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 якого за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум працездатних осіб становить 2102 гривні.

Згідно із ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Виходячи з наведеного, для правильного визначення розміру судового збору, що підлягає сплаті за звернення до суду з вимогами майнового характеру, важливе значення має встановлення розміру ціни позову.

За змістом статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 50 Митного кодексу України визначено цілі використання відомостей про митну вартість товарів, а саме для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За приписами підпункту 4 частини 1 статті 266 Митного кодексу України одним із обов`язків декларанта у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, є сплата митних платежів або забезпечення їх сплати відповідно до розділу X цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 279 Митного кодексу України установлено, що базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є, зокрема для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів.

Відповідно до підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів (частина перша пункту 190.1 статті 190 Митного кодексу України).

З аналізу наведених правових норм слідує, що митна вартість товару для декларанта є базою оподаткування податком на додану вартість та митними платежами.

При цьому, з метою виконання та досягнення митних цілей, на митні органи покладено функціональні обов`язки з контролю за правильністю визначення платником митної вартості товарів.

Якщо за наслідками такого контролю установлено, що митну вартість визначено не вірно, орган доходів і зборів приймає рішення про коригування митної вартості, внаслідок прийняття якого пропорційно змінюється і розмір належних до сплати митних платежів та податку на додану вартість.

Таким чином, сама по собі визначена у рішенні контролюючого органу митна вартість товару безпосередньо не впливає на майновий стан декларанта. Майновий інтерес для нього складає той розмір митних платежів та інших податків, який він має доплатити порівняно з розміром таких платежів, визначених на підставі заявленої ним митної вартості товарів при декларуванні. Обсяг грошового (вартісного) виразу зміни складу майна позивача у цих спорах співпадає з сумою різниці митних платежів та інших податків, яку він має доплатити.

Отже, при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову, у розумінні підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», є різниця митних платежів, що підлягали сплаті із урахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні.

Відтак, розрахунок належного до сплати судового збору при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів має здійснюватися виходячи з розміру різниці між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена оскаржуваними рішеннями.

Так, судом установлено, що рішенням Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500070/2020/000036/2 від 11.03.2020р. ПП "Глобалкакао" розраховано митну вартість товару в сумі 940872,24грн. (37800 доларів США х 24,89), котру Одеською митницею Держмитслужби скориговано до 1480781грн. (59493 доларів США х 24,89).

Таким чином, різниця між розрахованою декларантом та скоригованою контролюючим органом митною вартість товарів становить 539908,76грн., у зв`язку з чим за звернення до суду першої інстанції з вимогою майнового характеру ПП "Глобалкакао" повинно було сплатити судовий збір в сумі 8098,63грн. (539908,76 х 1,5%).

Також, за звернення ПП "Глобалкакао" до Одеського окружного адміністративного суду з вимогою немайнового характеру, зокрема, щодо визнання протиправною та скасування Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Держмитслужби №UA500070/2020/00143 від 11.03.2020р., Підприємство позивача повинно було сплатити судовий збір у розмірі 2102р.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що за подання до суду даної апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2020р. у справі №420/3287/20 Одеська митниця Держмитслужби повинна сплатити судовий збір у загальному розмірі 15301грн., з яких 12147,95грн. за вимогу майнового характеру, 3153грн. за одну вимогу немайнового характеру.

За подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції скаржник повинен сплатити судовий збір у розмірі 15301грн. на рахунок UA1015008, код класифікації доходів бюджету - 22030101, отримувач УК у м.Одесі/Приморський р-н/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) 38016923, банк отримувач: Казначейство України (ЕАП), код банку (МФО) 899998.

Також, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що до апеляційної скарги Одеською митницею Держмитслужби додано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, яку контролюючим органом обґрунтовано вперше апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2020р. по справі №420/3287/20 подано в межах визначеного приписами чинного процесуального законодавства строку. Однак, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020р. апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби повернуто у зв`язку з невірною сплатою судового збору.

Надаючи оцінку вказаній заяві митного органу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Пунктом 1 частини 5 статті 296 КАС України передбачено, що однією з вимог апеляційної скарги визначено надання документа про сплату судового збору.

Згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» органам митної служби не надано пільг щодо сплати судового збору.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і орган доходів і зборів зокрема, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи.

А отже, наведені Одеською митницею Держмитслужби в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції обґрунтування не можуть бути визнані поважною причиною пропуску такого строку та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви Одеської митниці Держмитслужби про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки наведені у ній підстави не є поважними.

Відповідно до частини 3 статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

З урахуванням викладеного, та у відповідності до вимог ст. 298 КАС України апеляційна скарга ГУ ДФС в Одеській області підлягає залишенню без руху, із наданням скаржнику строку для подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших підстави для поновлення строку.

Керуючись ст.ст. 292, 293, 295, 298, 325 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви Одеської митниці Держмитслужби про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду - відмовити.

Визнати вказані Одеською митницею Держмитслужби у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду підстави неповажними.

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 р. по справі № 420/3287/20 за позовом Приватного підприємства "Глобалкакао" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення - залишити без руху.

Для усунення недоліків поданої апеляційної скарги надати відповідачу 10-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали, шляхом надання до апеляційного суду доказів сплати судового збору у розмірі 15301грн., а також заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2020р. із наведенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Роз`яснити скаржнику, що у разі не виконання вимог зазначеної ухвали судом буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 299 КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Танасогло Т.М.