Справа № 480/6552/20
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2020 р. Справа № 480/6552/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідач позов не визнав у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що на час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років як працівнику органів прокуратури порядок пенсійного забезпечення зазначеної категорії осіб врегульовано Законом України "Про прокуратуру" в редакції Закону від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ. На підставі поданих позивачем документів на день звернення із заявою про призначення пенсії його вислуга років становила 19 років 2 місяці 19 днів, що не відповідає Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р., за яким вислуга років позивача має становити 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців. Таким чином, стаж позивача недостатній для призначення йому пенсії за вислугу років, а в період дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" він не набув права на призначення пенсії за вислугу років. У свою чергу, підстав для застосування норм, які втратили чинність, немає. Просив у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що дії відповідача не грунтуються на вимогах закону, а тому є протиправними.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 21.08.2020 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону від 12.07.2001 р. № 2663-III) за наявності стажу роботи 20 років та розрахунку пенсії у розмірі 90% від розміру заробітної плати.
Суд вважає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у призначенні пенсії позивачу є протиправною та суперечить вимогам чинного законодавства з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
З наданих позивачем при зверненні до органу пенсійного фонду України документів вбачається, що на час проходження позивачем служби в органах прокуратури пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури регламентувалося статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001 р.) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.
14.10.2014 р. Верховною Радою України прийнято Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ в новій редакції (далі Закон № 1697-VІІ), відповідно до якого змінено порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Закону № 1697-VІІ право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку мають прокурори за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.
Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Із копії трудової книжки позивача вбачається, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії стаж його роботи складав 21 рік 8 місяців 7 днів (а.с.18-21).
Отже, позивач має право для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру".
Аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що положення Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14.10.2014 р. звужують зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури порівняно з попередньою редакцією Закону № 1789-ХІІ від 05.11.1991 р. (у редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001 р.).
Право на призначення та виплату пенсії підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності", відповідно, їх можна вважати "майном" у значенні цього положення, отже, непризначення та невиплата пенсії є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.
У даному випадку є підстави стверджувати про наявність "законних сподівань", оскільки, наявний стаж роботи позивача на посадах в органах прокуратури передбачає право на призначення та виплату пенсії за вислугу років, а положення ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ в редакції від 14.10.2014 р. фактично звужують право позивача на призначення та виплату пенсії за вислугу років.
Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема гарантій соціального захисту. До них насамперед належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі в органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України N 8-рп/99 від 6 липня 1999 року у справі щодо права на пільги та N 5-рп/2002 від 20 березня 2002 року у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя, ухваленій на її 724-му засіданні 6 жовтня 2000 року, N Rec (2000)19 зазначено, що "у країнах, у яких прокуратура є незалежною від уряду, держава має вжити ефективних заходів для того, щоб гарантувати закріплення в законі суті й обсягу незалежності прокуратури" (пункт 14).
Конституційний Суд України у Рішенні від 3 жовтня 2001 року N 12-рп/2001 зазначив, що стале забезпечення фінансування судів з метою створення належних умов для їх функціонування та діяльності суддів, а також органів дізнання, попереднього (досудового) слідства і прокуратури, робота яких тісно пов`язана з діяльністю судів, є однією з конституційних гарантій реалізації прав і свобод громадян, їх судового захисту (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг отриманих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, в тому числі щодо розміру раніше призначеної пенсії.
Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 10.12.2013 р. у справі № 21-348а13 та від 17.12.2013 р. у справі № 21-445а13.
З урахуванням викладеного, виходячи із приписів ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, та ст. 22 Конституції України, згідно з якою закріплені Конституцією України права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані, суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії у розмірі 90 відсотків від заробітку без обмеження максимальним розміром.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Аналогічні висновки містяться у правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у п. 23 рішення "Кечко проти України" від 08.11.2005 р., а саме, якщо правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи, що відповідач, відмовивши позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, не дотримався вимог Закону України "Про прокуратуру", дане рішення не може відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, тому за наведених обставин і правових норм вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно, рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії є протиправним та підлягає скасуванню з одночасним зобов`язанням відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до закону.
Що стосується вимоги позивача звернути рішення до негайного виконання, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.
У даному випадку рішення у справі є рішенням зобов`язального характеру, а саме судом зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплатити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", що відповідає вимогам ст. 371 КАС України. Тому суд вважає необхідним рішення в даній справі звернути до негайного виконання.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 879,00 грн в рахунок відшкодування судового збору (а.с.10).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. № 1789-XII з доповненнями згідно із Законом № 3662-XII від 26.11.1993 р., у редакції Закону від 12.07.2001 р. № 2663-III, з 21.08.2020 р. з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи відповідно до довідок прокуратури Сумської області від 01.07.2020 р. № 18-629вих-20 та № 18-630вих-20, без обмеження максимального розміру заробітної плати та пенсії з урахуванням загального стажу 21 рік 8 місяців 7 днів, у тому числі спеціального стажу роботи на посадах прокурора і слідчого прокуратури за період з 13.09.2002 р. по 31.07.2020 р., та забезпечити виплату призначеної пенсії без обмеження її максимального розміру.
Рішення суду звернути до негайного виконання.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 879,00 грн в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах