Справа № 500/3414/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3414/20

07 грудня 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення від 05.10.2020 року за №1900-0321-8/15916 та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2020 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 05.10.2020 року за №1900-0321-8/15916 Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про відмову у призначені пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 роботу: з 03.04.1986 по 03.05.1986 на посаді фельдшер - диспетчер в Чортківській центральній районній лікарні, з 23.08.1988 по 24.06.1993 на посаді фельдшера в рядах Радянської Армії, з 13.10.1994 по 10.10.2017 на посаді фельдшера в Чортківській центральній районній лікарні;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати звернення із заявою про призначення пенсії 09.09.2020.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області №1900-0321-8/15916 від 05 жовтня 2020 року на письмову заяву позивача від 09 вересня 2020 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення як працівнику охорони здоров`я йому відмовлено, з підстав відсутності спеціального стажу роботи, який має складати станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців, в той час як загальний страховий стаж позивача складає 35 років 04 місяці 02 дні, спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, складає 23 роки 01 місяць, що є меншим за необхідний, тому вказав, що для призначення пенсії за вислугу років підстав немає.

Позивач вказує, що відповідач безпідставно не врахував до спеціального стажу роботи період служби на посаді фельдшера військової частини №36749 в Радянській армії з 23 серпня 1988 року по 04 червня 1993 року, а відтак його спеціальний стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, становить з врахуванням визнаного відповідачем 23 роки 01 місяць + 4 роки 10 місяців 1 день = 27 років 11 місяців та 1 день, що станом на 11.10.2017 року дає право на пенсію за вислугою років передбаченого до пункту "е" статті 55 ЗУ Про пенсійне забезпечення.

Водночас, відповідач у рішенні вказав, що даний період роботи не враховано до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки в довідці не зазначена інформація, що військова служба проходила в одному із закладів, передбаченому у Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затверджений наказом №871 від 18.12.2013 Міністерством Оборони України.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки він досяг пенсійного віку та надав відповідачу всі необхідні документи, які підтверджують, що в нього спеціальний стаж роботи становить більше 26 років 6 місяців, що дає право на пенсію відповідно до пункту "е" частини першої статті 55 Закону № 1788-XII.

Ухвалою суду від 05.11.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Копія ухвали від 05.11.2020 вручена відповідачу нарочно що підтверджується підписом уповноваженого представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на супровідному листі Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 про надіслання копії ухвали суду у справі №500/3414/20 (арк. справи 35).

27.11.2020, відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, так як згідно поданих документів стаж роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років, складає 23 роки 01 місяць, що є меншим за необхідний, тому вказав, що для призначення пенсії за вислугу років підстав немає (арк. справи 36-38).

07.12.2020 представником позивача подано відповідь на відзив (акр. справи 41).

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені позовній заяві, суд встановив наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, 09.09.2020 позивач звернулася до відповідача зі заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "е" частини першої статті 55 Закону № 1788-XII.

За результатами розгляду такої заяви та доданих до неї документів, відповідач свої рішенням № 1900-0321-8/15916 від 05.10.2020 відмовив позивачу у призначенні зазначеної пенсії, мотивуючи тим, що згідно поданих документів спеціальний стаж роботи позивача становить 23 роки 01 місяць, що є меншим за необхідний, тому для призначення пенсії за вислугу років підстав немає (арк. справи 14-16).

Також зазначив, що згідно із довідкою №661 від 22.03.2019р., виданою Чортківським об`єднаним міським військовим комісаріатом, в період з 23.08.1988 по 24.06.1993 позивач проходив військову службу на посаді фельдшера у військовій частині № НОМЕР_1 . Однак даний період не враховано до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки в довідці не зазначена інформація, що військова служба проходила в одному із закладів, передбаченому у Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затверджений наказом №871 від 18.12.2013 Міністерством Оборони України.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Приміткою 3 до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 1 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР "Про державні пенсії", статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 Закону СРСР "Про державні пенсії" постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я. Постановою Ради міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397 "Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства", яка діяла на час проходження позивачем військової служби у лавах Збройних сил, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

Підпунктом "г" пункту 1 Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397 встановлено, що лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР. Згідно Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 18.12.2013 № 871, медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею), медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного підприємства, організації та установи Міністерства оборони України) віднесені до амбулаторно-поліклінічних закладів охорони здоров`я Збройних Сил України.

Відповідно до вимог даного Закону скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники охорони здоров`я, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію на вислугу років, періодів роботи працівників закладів і установ охорони здоров`я, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що період військової служби в армії СРСР до 01.01.1992 підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права була неодноразово висловлена Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 у справі № 738/1246/15-а, 11.12.2018 у справі № 701/1231/16-а, 06.02.2019 у справі №520/7935/17.

Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії диплому серії НОМЕР_2 виданого 03 березня 1986 року, позивач закінчив повний курс навчання у Чортківському медичному училищі за спеціальністю фельдшер, реєстраційний номер 4279 (арк. справи 23).

З копії військового квитка, серія НОМЕР_3 , виданого 10 травня 1986 року Чортківським районним військовим комісаром із зазначенням цивільної спеціалізації - мед фельдшер, слідує, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 на посаді фельдшера у період з 23 серпня 1988 року по 24 червня 1993 року (арк. справи 22).

Водночас у трудовій книжці позивача серія НОМЕР_4 (арк. справи 19-21), заповненої 07 квітня 1986 року, внесено такі записи, а саме:

з 03.04.1986 р. по 03.05.1986 фельдшер-диспетчер в Чортківській центральній районній лікарні;

з 13.10.1994 р. по 28.09.2018 р. - фельдшер в Чортківській центральній районній лікарні.

Також, у оригіналі архівної довідки № 5074/02 від 06.11.2018 року територіального архівного відділу галузевого державного архіву Міноборони України містяться відомості про наказ командира в/ч 36749 від 22.08.1988 року про початок проходження служби ОСОБА_1 з 23.08.1988 року в обов`язках фельдшера роти, ВУС-879962, та наказ від 26 червня 1993 року про звільнення з військової служби з виключенням зі списків особового складу з 24 червня 1993 року (арк. справи 17).

З оригіналу довідки Чортківського об`єднаного міського військового комісаріату №31 від 18 березня 2019 року відомо, що позивач з 10 травня 1986 року по 04 червня 1988 року проходив військову строкову службу та служив надстроково з 22 серпня 1988 року по 24 червня 1993 року на посаді фельдшера при ВЧ НОМЕР_1 .

На підставі наведеного, що суд прийшов до переконання, що служба ОСОБА_1 в Радянській армії на посаді фельдшера з 23.08.1988 р. по 24.06.1993 р. підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до п. 38 Порядку подання та оформлення документів для призначення перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 при прийманні документів, орган, що призначає пенсію: а) перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документами про стаж; б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує і засвідчує виявлені розходження.

Таким чином, пенсійний орган при прийнятті документів повинен був перевірити правильність копій відповідних документів поданих позивачем.

Відповідно до вимог даного Закону скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники охорони здоров`я, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909. Тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періодів роботи працівників закладів і установ охорони здоров`я, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Статтею 74 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" визначено, що медичною діяльністю можуть займатися особи, які мають відповідну спеціальну освіту.

Згідно диплому серія НОМЕР_2 позивача про закінчення повного курсу навчання Чортківського медичного училища виданого 03 березня 1986 року йому присвоєно кваліфікацію фельдшер, реєстраційний номер 4279.

Постанова Кабінету Міністрів України Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років від 04 листопада 1993 року № 909 передбачає, зокрема, посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) в лікарняних закладах, лікувально - профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно - поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Приміткою 3 до Постанови №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397 Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства, яка діяла на час роботи позивача, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько - акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що періоди роботи з 03.04.1986 по 03.05.1986 - на посаді фельдшер-диспетчер в Чортківській центральній районній лікарні; з 23.08.1988 по 24.06.1993 - на посаді фельдшера військова служба в ВЧ №36749; з 13.10.1994 по 10.10.2017 - на посаді фельдшера в Чортківській центральній районній лікарні підлягають зарахуванню до спеціального стажу, а тому спеціальний стаж роботи позивача станом на11.10.2017 рік становить 27 років 11 місяців та 1 день.

Таким чином, станом на момент набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" 11.10.2017 року у позивача був спеціальний стаж роботи для призначення пенсії відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" - більше 27 років 6 місяців.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Водночас, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 139 КАС визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання даної позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн згідно квитанції №52384572 від 29.10.2020 (арк. справи 7).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області від 05.10.2020 року за №1900-0321-8/15916 про відмову у призначені пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 роботу: з 03.04.1986 по 03.05.1986 на посаді фельдшер - диспетчера в Чортківській центральній районній лікарні, з 23.08.1988 по 24.06.1993 на посаді фельдшера в Радянській армії, з 13.10.1994 по 10.10.2017 на посаді фельдшера в Чортківській центральній районній лікарні;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати звернення із заявою про призначення пенсії 09.09.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській в користь ОСОБА_1 судові витрати на суму 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. сплаченого судового збору

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 грудня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, );

Головуючий суддя Мірінович У.А.