Справа № 612/457/20
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Лобановська С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 р. Справа № 612/457/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Близнюківського районного суду Харківської області від 29.09.2020, по справі № 612/457/20

за позовом ОСОБА_1

до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бурбулатівської сільської ради № 01 від 24.06.2020 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 29.09.2020 визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовною заявою.

Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У той же час відповідно до ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому, поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

В силу ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Так, предметом спору є правомірність постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бурбулатівської сільської ради № 01 від 24.06.2020 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Копію зазначеної ухвали у справі про адміністративне правопорушення позивач отримала 08.07.2020, що підтвердила у судовому засіданні у суді першої інстанції, строк та порядок оскарження.

Також, позивач не заперечувала, що строк та порядок оскарження постанови їй був зрозумілий, що також було зазначено у резолютивній частині оскаржуваної постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бурбулатівської сільської ради № 01 від 24.06.2020.

При цьому, звернення до суду із даним позовом 11.08.2020 позивачем здійснено поза межами строку звернення до суду із адміністративним позовом.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску звернення до суду із позовом щодо оскарження постанови позивач зазначала, що після отримання копії оскаржуваної постанови 09.07.2020 позивач зверталась до Лозівської місцевої прокуратури, із відповіді якої дізналась про строки оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, 03.08.2020 - до Первомайського МЦ з надання безоплатної вторинної правової допомоги з відповідними заявами.

Втім, наведені доводи колегією суддів не приймаються, оскільки порядок та строк оскарження позивачу роз`яснено безпосередньо у оскаржуваній постанові, яка нею отримана 08.07.2020, а звернення до Первомайського МЦ з надання безоплатної вторинної правової допомоги здійснено позивачем 03.08.2020 вже поза межами строків, встановлених для звернення до адміністративного суду із даним позовом.

Інших доказів поважності причин пропуску строку звернення із даним позовом до адміністративного суду позивачем не надано.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду із адміністративним позовом 18.08.2020, обізнаність позивача про існування спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення з 08.07.2020, десятиденний строк звернення до адміністративного суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строків, визначених ч. 2 ст. 286 КАС України, при зверненні до суду із даним позовом.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Крім того, Європейський суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Таким чином, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги не вбачається поважних, об`єктивних причин пропуску строку звернення особи до суду із вказаним позовом, та які перешкоджали позивачу вчасно звернутись до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч. ч. 3, 4 ст. 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про залишення адміністративного позову без розгляду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши ухвалу суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Близнюківського районного суду Харківської області від 29.09.2020 по справі № 612/457/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов І.С. Чалий