Справа № 640/24765/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року м. Київ № 640/24765/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві

Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання протиправним та скасування постанови

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач) в якому просить суд визнати протиправними дії державних виконавців Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо винесення постанов про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та накладання арешту на кошти боржника, майно та скасувати дані постанови у виконавчому провадженні № 60764914.

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва оскільки вважає протиправними оскаржувані постанови, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що виконавчий збір стягується у розмірі 10% суми, що фактично стягнута, однак на момент прийняття постанови про стягнення виконавчого збору будь-яких стягнень з позивача не здійснювалось, а тому вказана постанова прийнята передчасно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено до розгляду у судовому засіданні на 21 жовтня 2020 року.

У судовому засіданні 21 жовтня 2020 року ухвалено рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року зобов`язано Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати суду протягом 5-х днів з дня отримання даної ухвали: належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчих проваджень № 60764914 та № 50480098.

30 жовтня 2020 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) надійшов відзив на позовну заяву та матеріали виконавчого провадження № 60764914 та № 50480098. Відзив мотивований тим, що спірні постанови прийняті у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», отже скасуванню не підлягають.

При цьому, позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке є обґрунтованим з огляду на отримання відповіді на скаргу на неправомірні дії державних виконавців 18 вересня 2020 року. З огляду на дату звернення позивача до суду (15 жовтня 2020 року), суд вважає необхідним поновити строк звернення до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що постановою від 16 березня 2016 року відкрито виконавче провадження № 50480098 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2015 року № 2-8369/09 про стягнення боргу у розмірі 791663,70 на користь ТОВ «Кей-Колект».

В межах вказаного виконавчого провадження, винесено постанову від 29 листопада 2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 79166,37 грн.

У подальшому, постановою від 03 грудня 2019 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі його заяви від 29 листопада 2019 року.

03 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60764914 з примусового виконання постанови Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві ГТУЮ у м. Києві від 29 листопада 2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 79166,37 грн.

В межах виконавчого провадження № 60764914, винесено постанову про арешт коштів боржника від 28 серпня 2020 року, яким накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Позивач зазначає, що відповідно до вказаної постанови в АТ КБ «Приват Банк» було накладено арешт на його рахунок № НОМЕР_1 , на який позивач отримує заробітну плату. На думку позивача, постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною, підлягає скасуванню, відповідно, постанова про арешт коштів боржника також підлягає скасуванню.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною п`ятою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною п`ятою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Водночас, статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою якої передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

При цьому, згідно вимог пункту 1 частини першої статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються зокрема, з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

Аналіз наведених норм свідчить, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на його письмову заяву про повернення виконавчого документа, на державного виконавця покладається обов`язок щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі, якщо такий виконавчий збір не стягнуто.

Водночас, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є фактичне виконання судового рішення; вжиття державним виконавцем заходів по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір обраховується як 10 відсотків з фактично стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми чи майна.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 819/1116/17.

Слід зазначити, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду. Виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюється органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження № 50480098 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2015 року № 2-8369/09 про стягнення боргу у розмірі 791663,70 на користь ТОВ «Кей-Колект», державним виконавцем з метою виконання рішення суду лише виносились постанова про арешт коштів боржника від 03 січня 2019 року.

Матеріали справи не містять доказів вчинення будь-яких виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 50480098.

Таким чином, станом на 29 листопада 2019 року, тобто на дату прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, фактичного стягнення з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум не здійснювалось, відповідно підстави для стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору станом на момент прийняття оскаржуваної постанови відсутні.

При цьому, як вбачається зі змісту частини третьої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Оскільки виконавчий документ в межах виконавчого провадження ВП № 50480098 повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" постановою від 03 грудня 2019 року, то постанову про стягнення виконавчого збору має бути прийнято не пізніше наступного робочого дня після 03 грудня 2019 року.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 29 листопада 2019 року ВП № 50480098 прийнята не у відповідності до норм Закону України "Про виконавче провадження", а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про скасування постанови про арешт коштів боржника від 28 серпня 2020 року, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, постанову про арешт коштів боржника від 28 серпня 2020 року прийнято щодо примусового виконання постанови Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві ГТУЮ у м. Києві від 29 листопада 2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 79166,37 грн.

Оскільки судом встановлена протиправність постанови про стягнення виконавчого збору від 29 листопада 2019 року, накладання арешту на кошти боржника на виконання такої постанови також суперечить приписам Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням чого постанова 28 серпня 2020 року про арешт коштів боржника також є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім цього, судом взято до уваги, що відповідно до вказаної постанови в АТ КБ «Приват Банк» було накладено арешт на його рахунок № НОМЕР_1 , на який позивач отримує заробітну плату, що в свою чергу не узгоджується і приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, відповідачем протиправно винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про арешт коштів боржника.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних постанов з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110, ) визнання протиправними дій та скасування постанов - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29 листопада 2019 року № 5048009 про стягнення виконавчого збору.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28 серпня 2020 року ВП № 60764914 про арешт коштів боржника.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Аверкова