Справа № 520/7620/2020
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 р.Справа № 520/7620/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Перцової Т.С. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Богодущенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 27.08.20 року по справі № 520/7620/2020

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці ДФС

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці ДФС (далі за текстом також відповідач), в якому просив визнати протиправною відмову Харківської митниці ДФС у виплаті вихідної допомоги; зобов`язати Харківську митницю ДФС виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Вказує, що правова позиція Харківської митниці ДФС щодо незастосування норм Кодексу законів про праці України під час припинення державної служби згідно зі статтею 88 Закону України «Про державну службу», підтримана Харківським окружним адміністративним судом в оскаржуваному рішенні, не відповідає вимогам чинного законодавства та позиції Вищого адміністративного суду України, висловленої в інформаційному листі від 26.05.2010 за № 753/11/13 10 Про розв`язання спорів, що виникають з відносин публічної служби. Наводить обставини справи, зазначені ним у позовній заяві. Просить заміни боржника в частині виплати грошових коштів позивачу: Харківську митницю на боржника Слобожанську митницю Державної митної служби України.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, ґрунтуються на власному тлумаченні позивачем норм діючого законодавства та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивач просить врахувати, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 у справі № 520/12253/19, ухваленого з урахуванням положень статті 40 та 44 Кодексу законів про працю України, визнано протиправними та скасовано Наказ Державної фіскальної служби України від 11.10.2019 за № 1642-о «Про припинення державної служби» та Наказ Харківської митниці ДФС від 16.10.2019 за № 299-о «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України», яке хоч і не набрало законної сили, проте, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Харківської митниці ДФС та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 20621,38 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів, підлягає негайному виконанню.

У судовому засіданні позивач вимоги апеляційної скарги підтримав, клопотання про заміну відповідача просив задовольнити, представник відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Протокольною ухвалою колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання позивача про заміну боржника в частині виплати грошових коштів позивачу Харківської митниці ДФС на Слобожанську митницю Державної митної служби України, з огляду на те, що станом на час апеляційного розгляду Харківська митниця ДФС знаходиться у процесі реорганізації, проте, не є припиненою.

Колегія суддів, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Наказом ДФС від 11.10.2019 за №1642-0 припинено державну службу ОСОБА_1 у зв`язку з поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала відповідно до пункту 1 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу».

Наказом Харківської митниці ДФС від 16.10.2019 за № 299-о ОСОБА_1 оголошено Наказ Державної фіскальної служби України від 11.10.2019 за № 1642-о «Про припинення державної служби».

Окрім цього, пунктом 2 вказаного наказу начальнику управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності - головному бухгалтеру ОСОБА_2 доручено провести повний розрахунок згідно з чинним законодавством та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані частини відпустки: основної відпустки терміном 9 календарних днів за період роботи з 29.10.2016 по 28.10.2017, терміном 30 календарних днів за період роботи з 29.10.2017 по 28.10.2018, терміном 29 календарних днів за період роботи з 29.10.2018 по 16.10.2019; додаткової відпустки за стаж роботи на державній службі 15 календарних днів за період роботи з 16.09.2017 по 15.09.2018, 15 календарних днів за період роботи з 16.09.2018 по 15.09.2019, 15 календарних днів за період роботи з 16.09.2019 по 15.09.2020.

З Наказом ДФС від 11.10.2019 №1642-0 та Наказом Харківської митниці ДФС від 16.10.2019 №299-о позивач ознайомився особисто 16.10.2019.

Позивач, уважаючи, що Наказом Харківської митниці ДФС від 16.10.2019 за № 299-о протиправно не було передбачено виплату вихідної допомоги, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки у зв`язку з поновленням позивача на посаді відпали обставини, які слугували підставою для виникнення правовідносин щодо виплати вихідної допомоги, вимога позивача про визнання протиправною відмови Харківської митниці ДФС у виплаті вихідної допомоги задоволенню не підлягає, з огляду на що не підлягає також задоволенню вимога про зобов`язання Харківської митниці ДФС виплатити вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, оскільки вона є похідною від вимоги про визнання протиправною відмови Харківської митниці ДФС у виплаті вихідної допомоги.

При цьому, суд першої інстанції виходив з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про державну службу", державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, визначних частиною першою цієї статті.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 3 статті 569 Митного кодексу України правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства.

Положеннями частин 2-3 статті 5 Закону України «Про державну службу» визначено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих Законом. При цьому, слід звернути увагу на те, що поширення дії законодавства про працю на державних службовців допускається в частині відносин, а не окремих процедур, дій.

Таким чином, спірні правовідносини регулюються як загальними нормами трудового законодавства - КЗпП України, так і спеціальним законодавством, яким, у даному випадку, є Закон України "Про державну службу".

Так, стаття 36 КЗпП (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначала, що підставами для припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладання трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами.

Частиною 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» визначено підстави для припинення державної служби, а саме, державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону; 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Позивача звільнено з посади заступника начальника Харківської митниці ДФС згідно з Наказом ДФС від 11.10.2019 за № 1642-0 у зв`язку з настанням обставин, що склалися незалежно від волі сторін, а саме, поновлення на даній посаді державної служби особи, яка раніше її займала, відповідно п. 1 ч. 1 статті 88 Закону України «Про державну службу».

У позовній заяві позивач просить стягнути на його користь суму вихідної допомоги, відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України, згідно з якою: при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - разі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39); у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Стаття 44 Кодексу законів про працю України за повнотою викладення є відсилочною нормою, так як містить відсилання на інші статті цього Кодексу, зокрема, статтю 40 Кодексу законів про працю України.

Проте, суд першої інстанції зазначив, що Наказ ДФС від 11.10.2019 №1642-о про припинення державної служби ОСОБА_1 , як і Наказ Харківської митниці ДФС від 16.10.2019 № 299-о про оголошення наказу ДФС не містять посилання на статтю 40 Кодексу законів про працю України, як на підставу припинення трудових відносин.

Системний аналіз вищезазначених норм дозволяє зробити висновок, що стаття 40 Кодексу законів про працю України регулює інші правовідносини та обставини припинення трудового договору, відмінні від тих, що передбачені статтею 88 Закону України «Про державну службу», а саме: стаття 40 Кодексу законів про працю України передбачає розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а стаття 88 Закону України «Про державну службу» - припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін.

Припинення державної служби за обставинами, що не залежать від волі його сторін, є наслідком зовнішніх факторів, при цьому, характерною об`єднуючою рисою, що відрізняє вказані підстави від інших є те, що при припиненні державної служби відсутня воля обох сторін трудових правовідносин.

З огляду на це, стаття 40 Кодексу законів про працю України та стаття 88 Закону України «Про державну службу» регламентують різні випадки припинення державної служби особою, при цьому статтею 88 Закону України «Про державну службу» достатньо чітко і безальтернативно врегульовані питання припинення особою державної служби через поновлення на посаді державної служби особою, яка раніше її займала.

Стаття 40 Кодексу законів про працю України, на положення якої посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, регулює розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (тобто, обов`язковою умовою для застосування положень даної статті є волевиявлення роботодавця).

Даній нормі трудового законодавства кореспондує стаття 87 Закону України «Про державну службу», яка регулює порядок припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (тобто аналогічно статті 40 КЗпП), яка (в чинній, на момент виникнення спірних правовідносин редакції) визначала, що процедура вивільнення, визначена законодавством про працю, поширюється лише на державних службовців для яких державна служба припиняється на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті.

Щодо виплати вихідної допомоги, дійсно положення статей 40 та 44 Кодексу законів про працю України, на які посилається позивач, містять імперативні приписи щодо виплати вихідної допомоги.

На противагу цьому, зобов`язання щодо обов`язкової виплати вихідної допомоги (або можливості такої виплати) стаття 88 Закону України «Про державну службу», на підставі якої припинено державну службу позивачеві, не містить.

Стосовно конкуренції норм Кодексу законів про працю України та Закону України "Про державну службу", слід зазначити, що спеціальними нормами в частині визначення можливості виплати вихідної допомоги є норми Закону України "Про державну службу.

Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі "Про розв`язання спорів, що виникають з відносин публічної служби" 26.05.2010 №753/11/13 10 зауважив, що під час вирішення спорів щодо звільнення державних службовців пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовані спірні відносини, а також коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Тому якщо у спеціальному законі не передбачається або прямо забороняється застосування норм трудового законодавства, то особа може бути звільнена виключно з підстав, передбачених цими законами.

Окрім того, листом Міністерства юстиції від 26.12.2008 за №758-0-2-08-19 "Щодо практики застосування права у випадку колізії", зазначено, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Таким чином, при вирішенні питання конкуренції статті 40 Кодексу законів про працю України та статті 88 Закону України «Про державну службу» застосовується норма Закону України «Про державну службу» як спеціальна норма, що регулює спірні правовідносини.

З огляду на це, гарантії, передбачені статтею 40 Кодексу законів про працю України, не можуть поширювати свої дію на відносини припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, відповідно, дія норм законодавства про працю щодо виплати вихідної допомоги, передбаченої, зокрема, статтею 44, пунктом 6 частини 1 статті 40 Кодексу, не поширюється у частині відносин припинення державної служби па підставі пункту 1 частини 1 статті 88 Закону України «Про державну службу», в якій вищевказана гарантія не передбачена.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 у справі № 520/12253/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Харківської митниці ДФС, третя особа: заступник начальника Харківської митниці ДФС Сердюк Юрій Олександрович, про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, визнано протиправним та скасовано Наказ Державної фіскальної служби України від 11.10.2019 за № 1642-о "Про припинення державної служби" та Наказ Харківської митниці ДФС від 16.10.2019 за № 299-о "Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України"; зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Харківської митниці ДФС та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 17.10.2019 по дату прийняття судом рішення про поновлення на посаді.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 у справі № 520/12253/19 Наказом ДФС від 27.04.2020 за № 396-о «Про виконання рішення суду» позивача поновлено на посаді заступника начальника Харківської митниці ДФС, де він працює до цього часу, оскільки в цій частині судом першої інстанції допущено негайне виконання рішення суду.

Тобто, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що через скасування Наказу Державної фіскальної служби України від 11.10.2019 за № 1642-о "Про припинення державної служби" та Наказу Харківської митниці ДФС від 16.10.2019 за № 299-о "Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України" відсутні підстави для виплати вихідної допомоги при звільненні.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що оскільки у зв`язку з поновленням позивача на посаді відпали обставини, які слугували підставою для виникнення правовідносин щодо виплати вихідної допомоги, вимога позивача про визнання протиправною відмови Харківської митниці ДФС у виплаті вихідної допомоги задоволенню не підлягає, з огляду на що не підлягає також задоволенню вимога про зобов`язання Харківської митниці ДФС виплатити вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, оскільки вона є похідною від вимоги про визнання протиправною відмови Харківської митниці ДФС у виплаті вихідної допомоги.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 року по справі № 520/7620/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді Т.С. Перцова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 07.12.2020 року