Справа № 560/4923/20
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4923/20

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук А.М.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

10 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 23.03.2020 №74, лист від 31.03.2020 №2200-0301-8/12022 про відмову в зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 за період роботи з 22.08.1992 по 31.08.1998.

Також, позивач просив, зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи: з 22.08.1992 по 31.08.1998 до пільгового стажу за Списком №1 та призначити йому пенсію з моменту виникнення на неї права з 17.02.2020.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.10.2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 23.03.2020 №74 про відмову в призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи: з 22.08.1992 по 31.08.1998 до пільгового стажу за Списком №1 та призначити йому пенсію з моменту виникнення на неї права з 17.02.2020.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині судових витрат, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

При зверненні за призначенням пенсії позивач надав документи, уточнюючі пільговий характер роботи.

Листом від 31.03.2020 №2200-0301-8/12022 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача, що рішенням від 23.03.2020 №74 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, оскільки до пільгового стажу роботи за Списком №1 не зараховано періоди роботи на відповідних посадах:

- з 15.11.1987 по 31.01.1992 на посаді електрослюсаря цеху теплової автоматики та вимірювань, оскільки відсутні документи про атестацію робочого місця за умовами праці;

- з 01.02.1992 по 31.08.1998 на посаді електрослюсаря з ремонту автоматики і засобів вимірювань електростанцій (електрослюсар), дільниця автоматичних систем регулювання та дистанційного управління цеху теплової автоматики та вимірювань, оскільки за даний період не проведена атестація робочого місця.

Не погодившись з даним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові та безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно наказів від 05.03.1992 №114 та від 22.06.1998 №409, було проведено атестацію робочих місць, на яких працював позивач.

Атестація згідно наказу від 05.03.1992 №114 була проведена до прийняття постанови "Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці" №442 від 1 серпня 1992 року, а тому здійснювати повторне проведення атестації не було необхідності.

Згідно довідки від 15.05.2020 №48-25-214/4475 про проведення атестації робочого місця електрослюсаря з ремонту й обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій де працював позивач, встановлено шкідливі умови праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно Списку №1 з наданням пільг і компенсацій, зокрема, доплата за умови праці, додаткова відпустка, скорочена тривалість робочого тижня, лікувально - профілактичне харчування. Крім того, у даній довідці зазначено, що кваліфікаційні обов`язки, місця їх виконання та умови праці на робочому місці за період з 22.08.1992 по 31.08.1998 не змінювались. В зазначений період позивач працював впродовж повного робочого дня в шкідливих умовах праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно з Списком №1.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивач працював за професією, пільговий характер роботи якої підтвердився проведеною атестацією 05.03.1992, тобто до прийняття Постанови КМ України від 01.08.1992 №442 та продовжив роботу за цією ж професією після проведення атестації, і при цьому кваліфікаційні обов`язки, місця їх виконання та умови праці позивача не змінювалися, а тому спірний період підлягає зарахуванню до пільгового стажу та врахуванню для визначення розміру пенсії за результатами попередньої атестації.

Також, суд першої інстанції вказав, що справі №520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області від 23.03.2020 №74 про відмову в призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо визнання протиправним та скасування листа, яким позивачу відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 за періоди роботи з 15.11.1987 по 31.01.1992, з 01.02.1992 по 31.08.1998, суд першої інстанції зазначив, що скасуванням рішення від 23.03.2020 №74 повністю відновлюється порушене право позивача, а вказаний лист не тягне за собою негативних наслідків для відповідача, тому у задоволенні зазначеної позовної вимоги слід відмовити.

Крім того, суд першої інстанції вказано, що ними не може бути самостійно зарахувано спірні періоди роботи, а тому, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, слід зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи: з 22.08.1992 по 31.08.1998 до пільгового стажу за Списком №1 та призначити йому пенсію з моменту виникнення на неї права з 17.02.2020.

В частині судових витрат, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, однак не погоджується з рішенням в частині судових витрат, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом першим Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Разом з тим, як передбачено п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Тобто, вимоги щодо обов`язкових норм пільгового стажу для призначення пенсію за віком на пільгових умовах визначені також частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та є аналогічними вимогам, зазначеним в статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками №1 та №2 деталізоване у «Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383.

Пунктом 10 наведеного Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути підтверджене, як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків №1 або Списком №2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком №1 або Списком №2.

Крім того, відповідно до пунктів 1 і 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442 (набрав чинності з 21 серпня 1992 року, далі Порядок №442), атестація проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому; основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 зазначеного Порядку встановлено, що атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі Порядок № 383), при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Також, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що висловлені у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №520/15025/16-а, визначено, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження пенсійного органу щодо такої підстави не врахування до пільгового стажу роботи за Списком №1 спірних періодів роботи позивача, як відсутність матеріалів атестації робочих місць чи не проведення атестації робочого місця, є безпідставними (у випадку якщо атестація не була б проведена).

Разом з тим, в даному випадку (справі), необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження несприятливих умов праці за результатами атестації відповідного робочого місця, яка була проведена.

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач :

- 25.06.1987 прийнятий "электрослесарем 3 разряда по контрольно-измерительным приборам и автоматике, в цех тепловой автоматики и измерений";

- 09.11.1989 переведений за аналогічною посадою але 4 розряду;

- 01.09.1998 проведена атестація робочих місць і встановлено відповідність посади позивача до Списку.

Разом з тим, як вбачається з довідки про підтвердження наявного трудового стажу від ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕнергоАтом" (а.с.12), довідки про проведення атестації робочого місця №48-25-214/4475 від 15.05.2020 (а.с.13), довідки №05-283 від 24.04.2020 щодо роботи з 22.08.1992 по 31.08.1998 на посаді за Списком №1 (а.с.20), Наказу про встановлення пільг згідно посад за Списками №114 від 05.03.1992 (а.с.21-24), Наказу №409к від 22.06.1998 про результати атестації робочих місць (а.с.25-28), атестація робочого місця (за посадою позивача) була проведена.

Разом з цим, у період роботи позивача з 22.08.1992 по 31.08.1998 на посаді електрослюсаря з ремонту й обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій (електрослюсар), дільниця з ремонту автоматичних систем регулювання та дистанційного управління (АСР та ДУ) Хмельницької АЕС діяли Списки №1,2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

Згідно з розділом XXIV "Атомні енергетика і промисловість" підрозділу 541 Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відносяться робітники, спеціалісти і керівники, постійно зайняті на експлуатації, ремонті і налагодженні технологічного обладнання, вентиляції, систем управління, приладів технологічного і радіаційного контролю, на роботах по виведенню із експлуатації атомних реакторів різного призначення і атомних станцій в умовах радіаційної шкідливості.

Посада позивача - електрослюсаря з ремонту й обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій (електрослюсар), дільниця з ремонту автоматичних систем регулювання та дистанційного управління (АСР та ДУ) входить до Списку № 1.

Відповідно до наказу директора Хмельницької АЕС №114 від 05.03.1992 та додатком №1 до нього (список працівників ЦТАВ, яким надаються пільги за роботу у шкідливих та особливо шкідливих умовах праці), на підставі проведеної атестації, на робочому місці, ел. слюсарю ОСОБА_1 встановлено особливо шкідливі умови праці за Списком № 1 та відповідні пільги.

Тобто, атестація робочого місця позивача проведена в березні 1992 року та не втратила своєї чинності, термін дії її не сплинув і до закінчення п`ятирічного терміну не було необхідності проведення повторної атестації робочого місця ОСОБА_1 .

Крім того, Державна експертиза умов праці підтвердила відсутність необхідності проведення атестації робочого місця позивача протягом п`яти років, про що зазначено у листі Державної експертизи умов праці Хмельницької області Головного управляння праці та соціального захисту населення №11-118.1 від 30.04.2002 (а.с.29).

Також, згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №05-481 від 03.10.2019 позивач у період з 22.08.1992 по 31.08.1998 працював повний робочий день та був постійно зайнятий експлуатацією, ремонтом та налагодженням технологічного обладнання, устаткування, вентиляції, систем управління, приладів технологічного та радіаційного контролю, на роботах по виведенню із експлуатації атомних реакторів різного призначення і атомних станцій в умовах радіаційної шкідливості за професією електрослюсаря з ремонту й обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій (електрослюсар), дільниця з ремонту автоматичних систем регулювання та дистанційного управління (АСР та ДУ), що передбачена Списом №1 розділу XXIV підрозділу 541.

З урахуванням вказаного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем протиправно не зараховано періоди роботи позивача з 22.08.1992 по 31.08.1998 до пільгового стажу роботи за Списком №1.

Враховуючи вказане колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті спору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині предмету спору не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Щодо доводів апелянта в частині стягнення на користь позивача судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в сумі 1681 грн. 60 коп., колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

В свою чергу, предметом спору в даній справі є визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 23.03.2020 №74, лист від 31.03.2020 №2200-0301-8/12022 про відмову в зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 за період роботи з 22.08.1992 по 31.08.1998.

Також, позивач просив, зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи: з 22.08.1992 по 31.08.1998 до пільгового стажу за Списком №1 та призначити йому пенсію з моменту виникнення на неї права з 17.02.2020.

Тобто, фактично вимоги, які прямозалежні та пов`язані між собою.

З урахуванням зазначеного, а також ЗУ "Про судовий збір" колегія суддів зазначає, що при поданні позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі вказаного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області підлягає частковому задоволенню в частині стягнення суми судового збору, а рішення суду першої інстанції в цій частині є протиправним.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на усі обставини справи та норми законодавства, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, в частині стягнення судових витрат з відповідача що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати в частині стягнення судового збору і ухвалити нове рішення в цій частині. По суті спору рішення суду першої інстанції є правомірним та відповідає обставинам справи та нормам законодавства, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії скасувати в частині стягнення на користь ОСОБА_1 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, Хмельницький, Хмельницька область, 29000, код ЄДРПОУ - 21318350) в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.