Справа № 400/5341/20
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 р. № 400/5341/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Робоча, 1, м. Миколаїв, 54029
про:визнання протиправною та скасування постанови від 21.04.2020 ВП № 37175609,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Заводського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця від 21.04.2020 про стягнення виконавчого збору у розмірі 38501,23грн. у виконавчому провадженні № 37175609.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач в порушення вимог ч.3 ст.40 Закону України « Про виконавче провадження» прийняв постанову про виконавчий збір лише у квітні 2020, хоча виконавче провадження було завершено ще у липні 2019. Також позивач зазначає, що з урахуванням редакції Закону №1404, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10% фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018-10 % суми, що підлягає примусовому стягненню. Наявні підстави для задоволення позовних вимог із застосуванням до спірних правовідносин приписів ст.27 Закону № 1404 в редакції, яка була чинна до 28.08.2018, оскільки у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршено у зв`язку із прийняттям змін до ст.27 Закону України № 1404, що суперечить статті 58 Конституції України.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору винесені на підставі норм Закону України « Про виконавче провадження».

Позивач надав суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд встановив:

23.03.2013 було відкрито виконавче провадження № 37175609 з виконання виконавчого напису № 1872 виданого 25.09.2008 приватним нотаріусом Добриновою Л.A. про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКБ "Укрсоцбанк" 385012,29 грн. шляхом звернення стягнення на заставлене майно боржника, а саме: житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить Волковій ОЛ.

24.04.2013 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 38501,23 грн.

15.07.2019 на підставі письмової заяви стягувача про повернення виконавчого документа, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

15.07.2019 на підставі постанови про стягнення виконавчого збору винесеної 24.04.2013 відкрито виконавче провадження №59553115 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 38 501,23 грн.

09.04.2020 постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі №400/570/20 скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2019 №59553115, оскільки за приписами п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону №1404 - VII у відповідача були відсутні законодавчо встановлені підстави для відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору на підставі постанови ВП №337175609 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 38 501,23 грн. від 24.04.2013, прийнятої у відповідності до Закону № 606-XIV.

На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі №400/570/20 державним виконавцем прийнято постанову про скасування процесуального документа, якою скасував документ «Постанову про відкриття виконавчого провадження» від 15.07.2019.

21.04.2020 у виконавчому провадженні за №37175609 винесено постанову про стягнення виконавчого збору .

21.04.2020 на підставі постанови про стягнення виконавчого збору винесеної 21.04.2020 відкрито виконавче провадження №61886024 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 38 501,23 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до ст.3 Закону України « Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Окрім цього, відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

На підставі пункту восьмого Розділі 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1,3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

15.07.2019 державний виконавець прийняв постанову про повернення стягувачу виконавчого документа без виконання та повинен був не пізніше наступного дня прийняти постанову від 15-16.07.2019 про стягнення з боржника виконавчого збору, як то передбачено ч.3 ст.40 Закону України « Про виконавче провадження». Постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає виконанню відповідно до вимог Закону України « Про виконавче провадження».

Але державний виконавець не дотримався вимог ч.3 ст.40 ЗУ№1404 та виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.04.2020 по примусовому виконанню постанови від 21.04.2020.

Суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що відповідачем порушено строк прийняття постанови про стягнення виконавчого збору передбачено ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Але Закон України «Про виконавче провадження» або інші норми чинного законодавства не містять застережень стосовно того, що недотримання державним виконавцем строків прийняття постанови про стягнення виконавчого збору приводить до її протиправності .

Суд наголошує, що порушення строків прийняття спірної постанови 21.04.2020, а не 15-16.07.2019 не можуть бути підставою для визнання її протиправною, оскільки стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при здійснення виконавчих дій.

Підстав для не стягнення з позивача виконавчого збору передбачених ч.5 ст.27 Закону України « Про виконавче провадження» судом не встановлено.

Стосовно посилання на постанову ВС від 28.10.2020 по справі № 400/878/20 суд зазначає наступне:

У цій постанові ВС виконавче провадження було відкрито 06.02.2017, 28.01.2020 повернуто виконавчий документ стягувачу. 28.01.2020 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, а 30.01.2020 постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 28.01.2020. Тобто, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. У процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним, у зв`язку із прийняттям змін до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дана постанова ВС не може бути застосована у цій справі, оскільки не стосується спірних правовідносин. Виконавче провадження державним виконавцем було відкрито 23.03.2013, а постанова про стягнення виконавчого збору 24.04.2013 під час дії закону України «Про виконавче провадження» № 606. Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України « Про виконавче провадження № 606(в редакції чинній на момент прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 24.04.2013) передбачалось, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відтак, правове регулювання бази обрахунку виконавчого збору станом на 24.04.2013 на підставі ЗУ №606 та станом на 21.04.2020 на підставі Закону України № 1404 було однаковим, тому погіршення становища боржника не відбулось.

Також відсутні правові підстави, для застосування до спірних правовідносин приписи ст.27 Закону № 1404 в редакції, яка була чинна до 28.08.2019, оскільки спірна постанова була прийнята державним виконавцем 21.04.2020.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Відтак, ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача не є переконливими для суду, тому позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Робоча, 1, м. Миколаїв, 54029, ідентифікаційний код 34993162) про визнання протиправною та скасування постанови від 21.04.2020 ВП № 37175609 - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Апеляційна скарга подається в порядку, визначеному ст. 297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко