Справа № 733/701/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 733/701/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Овчарик В.М., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.

при секретарі Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2020 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) (далі по тексту - відповідач) в якому просила визнати протиправними дії відповідача та визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 41132696 від 25.06.2020 року.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Ленька А.М. (далі по тексту - державний виконавець Ленько А.М.) від 25.06.2020 року закінчено виконавче провадження № 41132696 по виконанню виконавчого листа № 2-а-768/11, виданого 19.06.2012 року (далі по тексту - оскаржувана постанова).

Підставною для закінчення виконавчого провадження стало непред`явлення виконавчого документа за відновленим провадженням у строки, визначені ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до інформації Державної казначейської служби України, адресованої відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області виконавчий лист, виданий 19.06.2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області по справі № 2-а-768/11, виконаний, по якому згідно платіжного доручення від 11.04.2019 року № 79260 перераховано на користь ОСОБА_1 8 540,90 грн., в якій також зазначено, що відповідно до підпункту 1 пункту 4 порядку, після виконання в повному обсязі виконавчого документу, Казначейством забезпечується повернення такого виконавчого документу безпосередньо до суду (а.с.43-46).

Вважаючи протиправною оскаржувану постанову, позивачка звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження головний державний виконавець Ленько А.М. діяв на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, нормами Законів України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закону №1404) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин від 23.05.2020 року).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (ч. 1 ст. 1 Закону №1404).

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, порядок примусового виконання рішень регламентований статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» №1404.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Тобто, належне виконання виконавцем покладених на нього обов`язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача, так і боржника.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

У свою чергу, ст. 41 Закону №1404 передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.01.2020 року головним державним виконавцем Леньком А.М. було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-а-768/11 виданим 19.06.2012 року, копія якої була надіслана до Ічнянського районного суду та ОСОБА_1 , за адресою її проживання, а саме: АДРЕСА_1 , яку остання не отримала з відміткою про не проживання її за вказаною адресою (а.с.50-52).

Зазначене спростовує посилання позивачки про те, що постанова про відновлення виконавчого провадження від 29.01.2020 року їй не надсилалася.

Належних доказів того, що ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № 41132696 надавала державному виконавцю заяву про зміну її місця проживання суду не надано, а тому державним виконавцем, у порядку ст. 28 Закону №1404, було надіслано копію постанови про відновлення виконавчого провадження за вказаною адресою проживання позивача.

Для встановлення зазначених обставин, Шостим апеляційним адміністративним судом постановлено ухвали від 19.11.2020 року про продовження строку розгляду даної справи та про витребування доказів, в якій між іншим, зобов`язано ОСОБА_1 надати суду апеляційної інстанції наступну інформацію:

- чи повідомлялась позивачем Державній виконавчій службі зміна адреси її проживання. Надати в підтвердження належні докази;

- чи зверталась позивач до відповідача для здійснення будь-яких виконавчих дій, у межах виконавчого провадження № 41132696, після отримання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 року в справі 733/1370/19. Надати в підтвердження належні докази.

На виконання вказаної ухвали суду, 02.12.2020 року від ОСОБА_1 надійшов лист з додатками, в якому зазначено, що остання неодноразово зверталася до відповідача і зазначала адресу проживання: АДРЕСА_2 . Крім того, позивачка наголошує, що відповідачем оскаржувана постанова була скерована їй саме на адресу проживання: АДРЕСА_2 , в якості доказів надає копію супровідного листа від 25.06.2020 року № 15270.

Між тим, колегія суддів апеляційної інстанції не бере до уваги вказані посилання апелянта, оскільки, ОСОБА_1 не надано суду апеляційної інстанції належних доказів повідомлення державного виконавця про зміну адреси проживання.

Щодо наданої ОСОБА_1 інформації про звернення останньої до відповідача для здійснення будь-яких виконавчих дій, у межах виконавчого провадження № 41132696, після отримання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 року в справі 733/1370/19, остання повідомила, що не зверталась до відповідача, оскільки відповідно до регулятивної частини вказаної постанови виконавчий лист мав бути направлений на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області для продовження виконання. Також, позивач повідомила суду, що лише після отримання оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження почала розшукувати виконавчий лист № 2-а-768/11 виданий 19.06.2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Ічнянського районного суду Чернігівської області із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 01.10.2020 року по справі 2-а-768/11 заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання задоволено.

Поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа 2-а-768/11, виданого Ічнянським районним судом 19.06.2012 року, про зобов`язання УПСЗН Ічнянської РДА на користь ОСОБА_1 нарахувати та виплатити щомісячну допомогу на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п.6 ст.30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 50% мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат з урахуванням виплачених сум за період з 29.10.2010 року і проводити перерахунок у зв`язку зі збільшенням мінімального розміру заробітної плати.

Зазначена ухвала суду, копія якої надана апелянтом та міститься в матеріалах справи, не оскаржувалась і набрала законної сили 19.10.2020 року.

Як зазначає ОСОБА_1 , в листі від 29.11.2020 року (надійшов на адресу суду апеляційної інстанції 02.12.2020 року на виконання ухвали про витребування доказів), станом на 29.11.2020 року виконавчий лист направлено позивачкою особисто на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області. Наразі, відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення суду.

Правовими положеннями ч. 1 ст. 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З огляду на вказані правові норми адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що встановлені обставини не потребують доказування, а права позивачки вважаються відновленими з огляду на відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного рішення суду.

Щодо правомірності дій державного виконавця Ленька А.М. та законності постанови про закінчення виконавчого провадження № 41132696 від 25.06.2020 року, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Для встановлення обставин даної справи, Шостим апеляційним адміністративним судом під час постановлення ухвали від 19.11.2020 року про витребування доказів, в якій між іншим, зобов`язано Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надати суду наступну інформацію:

- чи направлялась постанова про відновлення виконавчого провадження № 41132696 від 29.01.2020 року до Державної казначейської служби України до відома, та для скерування виконавчого листа №2-а-768/11 від 19.06.2012 року до виконання. Надати в підтвердження належні докази;

- чи повідомляла ОСОБА_1 . Державну виконавчу службу про зміну адреси її проживання.

На виконання вказаної ухвали суду, 30.11.2020 року від Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшов лист з додатками, в якому зазначено, що постанова про відновлення виконавчого провадження № 41132696 від 29.01.2020 року до Державної казначейської служби України до відома, та для скерування виконавчого листа №2-а-768/11 від 19.06.2012 року до виконання не направлялася, з огляду на те, що 21.08.2019 року Державній казначейській службі України направлявся запит про стан виконання виконавчого листа №2-а-768/11 від 19.06.2012 року.

Як вже вище зазначалося судом відповідно до інформації Державної казначейської служби України, адресованої відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області виконавчий лист, виданий 19.06.2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області по справі № 2-а-768/11, виконаний, по якому згідно платіжного доручення від 11.04.2019 року № 79260 перераховано на користь ОСОБА_1 8 540,90 грн., в якій також зазначено, що відповідно до підпункту 1 пункту 4 порядку, після виконання в повному обсязі виконавчого документу, Казначейством забезпечується повернення такого виконавчого документу безпосередньо до суду (а.с.43-46).

Між тим, виконавчий лист № 2-а-768/11 виданий 19.06.2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області, до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області повернуто не було.

Щодо повідомлення ОСОБА_1 відповідача про зміну адреси її проживання, останнім зазначено, що позивач відповідної заяви або інформації у виконавчому провадженні № 41132696 не подавала.

Також, державний виконавець Ленько А.М. повідомив суд, що станом на 27.11.2020 року (дата листа надісланого на виконання ухвали суду про витребування доказів), виконавчий лист № 2-а-768/11 виданий 19.06.2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області.

28.10.2020 року Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 63428687, на підставі заяви ОСОБА_1 від 26.10.2020 року. Зазначені обставини підтверджуються наданими відповідачем доказами, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, пояснення учасників справи та обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що під час прийняття оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець Ленько А.М. діяв на підставі, в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 07.12.2020 року