Справа № 361/1495/16-а
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 361/1495/16-а

адміністративне провадження № К/9901/17280/18

адміністративні провадження №К/9901/17278/18, №К/9901/17280/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.

розглянув у письмовому провадженні

касаційні скарги ОСОБА_1 та Броварської міської ради Київської області

на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області у складі головуючого судді Василишина В.О. від 12.01.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Саприкіної І.В., суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю. від 15.03.2017

у справі № 361/1495/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Броварської міської ради Київської області

про визнання протиправними дій та рішень, скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У березні 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Броварської міської ради Київської області (далі також - відповідач), в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просив:

- визнати протиправними дії щодо прийняття рішень від 28.01.2016 про відмову у відведенні земельної ділянки;

- визнати протиправними дії щодо неоднакового застосування законодавства до осіб, які мають однакові пільги, та відведення земельних ділянок 05.03.2015 пільговим категоріям громадян рішенням сесії міської ради на пільгових умовах;

- визнати протиправними дії щодо невиконання своїх службових повноважень та відмови створити чергу на отримання земельних ділянок в першочерговому порядку;

- визнати протиправними дії щодо розгляду скарги, адресованої Президенту України на дії відповідача та Київської обласної державної адміністрації;

- визнати протиправними дії щодо відмови виконати рішення земельної комісії від 22.01.2016 та передати після вивчення даного питання щодо створення черг на отримання земельних ділянок юридичним відділом, та винести його на розгляд сесії міської ради;

- визнати протиправними дії щодо відмови надати рекомендації юридичного відділу Броварської міської ради щодо створення черг на отримання земельних ділянок у м. Броварах, а також щодо надання невмотивованої відповіді на всі звернення та зобов`язання їх надати;

- визнати протиправними дії щодо прийняття рішення 07.06.2016, 04.08.2016 та 22.09.2016, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою;

- визнати протиправними дії щодо відмови розглянути на сесіях міської ради 28.01.2016, 07.06.2016, 04.08.2016, 22.09.2016 заяв про відведення земельної ділянки;

- визнати протиправними дії щодо неповідомлення про час та місце розгляду заяв щодо земельних ділянок та створення черги на землю від 28.01.2016, 07.06.2016 та 22.09.2016;

- зобов`язати розглянути на сесії міської ради заяву щодо відведення земельної ділянки;

- зобов`язати створити чергу для отримання земельних ділянок в першочерговому та позачерговому порядку для пільгових категорій громадян та включити до черг на отримання земель в першочерговому та позачерговому порядку під № 1 позивача, згідно з неодноразовими поданими заявами;

- заборонити відповідачу отримувати заробітну плату до повного виконання своїх повноважень, в тому числі створення черг на першочергове та позачергове отримання земельних ділянок та відведення пільговим категоріям громадян земель відповідачем відповідно до черг;

- зобов`язати відповідача скористатися правом достроково призупинити свої повноваження та призначити перевибори до Броварської міської ради;

- стягнути матеріальну шкоду в розмірі 1 200 000,00 грн, а у разі відведення земельної ділянки в розмірі 400 000,00 грн та 500 000,00 грн моральної шкоди.

2. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.01.2017 позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняттям рішення «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою та у наданні земельної ділянки у власність» від 28.01.2016 № 108-06-07 (пункт 1.5.) щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах міста Бровари у зв`язку із тим, що подане клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства (до клопотання № 9-5-Л-11/у від 06.01.2016 не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки);

- скасовано пункт 1.5. рішення Броварської міської ради Київської області «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою та у наданні земельної ділянки у власність» від 28.01.2016 № 108-06-07 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Броварську міську раду Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.01.2016 про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії цієї ради відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, а також Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, яка ратифікована Україною 26.04.1996;

- визнано протиправними дії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняттям рішення «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 07.06.2016 № 218-15-07 (пункт 1.82.) щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах міста Бровари у зв`язку із тим, що подане клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства (до клопотання № 9-5-Л-693/у від 27.05.2015 не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки);

- скасовано пункт 1.82. рішення Броварської міської ради Київської області «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 07,06.2016 № 218-15-07 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Броварську міську раду Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.05.2015 про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії цієї ради відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, а також Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, яка ратифікована Україною 26.04.1996;

- визнано протиправними дії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняттям рішення «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 04.08.2016 № 263-17-07 (пункт 1.24.) щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у зв`язку із тим, що подане клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства (до клопотання № 9-5-Л-1186/у від 18.05.2016 не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки);

- скасовано пункт 1.24. рішення Броварської міської ради Київської області «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 04.08.2016 № 263-17-07 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Броварську міську раду Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.05.2016 про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії цієї ради відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, яка ратифікована Україною 26.04.1996;

- визнано протиправними дії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняттям рішення «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 22.09.2016 № 310-18-07 (пункти 1.38., 1.39.) щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах міста Бровари у зв`язку із тим, що подані клопотання не відповідають вимогам чинного законодавства (до клопотань від 27.07.2016, № 9-5-Л-1035/у та № 9-5-Л-1035/1/у від 10.08.2016) не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки);

- скасовано пункти 1.38., 1.39. рішення Броварської міської ради Київської області «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 22.09.2016 № 310-18-07 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Броварську міську раду Київської області розглянути заяви ОСОБА_1 від 27.07.2016 та від 10.08.2016 про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії цієї ради відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, яка ратифікована Україною 26.04.1996;

- зобов`язано Броварську міську раду Київської області на черговій сесії розглянути по суті заяви та пропозиції ОСОБА_1 про створення черг на пільгове отримання земельних ділянок у місті Броварах Київської області, про що повідомити останнього;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

3. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017 апеляційну скаргу Броварської міської ради Київської області залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: змінено постанову Броварського районного суду Київської області від 12.01.2017, доповнивши абзаци 4, 7, 10, 13 резолютивної частини після слів «Зобов`язати Броварську міську раду Київської області» словом «повторно». В решті постанову суду залишено без змін.

4. 13.04.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга позивача на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.01.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017, в якій просить їх скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та визнати протиправними дії Броварської міської ради щодо нерозгляду на сесії міської ради заяви позивача щодо створення черг на пільгове отримання земельних ділянок протягом 18 місяців; визнати протиправними дії Броварської міської ради щодо ненадання земельної ділянки протягом року з часу звернення з 01.06.2016 з заявою про відведення земельної ділянки; визнати дискримінаційними рішення Броварської міської ради від 05.03.2015 №1429-53-06, якими надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок пільговим категоріям громадян, які мають пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в той час, коли звернення позивача на аналогічних підставах не розглядається та змушують позивача звертатись тільки на загальних підставах за земельною ділянкою; зобов`язати Броварську міську раду відшкодувати матеріальні збитки позивачу в розмірі 1 200 000,00 грн та стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки в загальному розмірі 1 200 000,00 грн, що включає ціну земельної ділянки та завдану іншу матеріальну шкоду позивачу. Якщо відповідач відведе земельну ділянку позивачу, то стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 400 000,00 грн відповідно до вказаних підстав; зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн та стягнути їх з відповідача; зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу судові витрати в розмірі 10 000,00 грн.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.04.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача.

6. 19.04.2019 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга відповідача на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.01.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.04.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

8. 15.05.2017 від позивача до Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення на касаційну скаргу відповідача, в яких просить залишити її без задоволення. Зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення; постановити окрему ухвалу щодо нерозгляду заяв позивача про створення черг на отримання земельних ділянок на сесії міської ради протягом 20 місяців з вересня 2015 року для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; постановити окрему ухвалу щодо здійснення відповідачем розгляду заяв позивача ОСОБА_1 про надання йому земельної ділянки й прийняття рішень про відмову у їх задоволенні з інших підстав, аніж тих, з яких він порушував це питання перед органом місцевого самоврядування; прийняти окрему ухвалу щодо відмови відповідачем виконувати свої повноваження, передбачені статтею 34 Закону України «Про місцеве самоврядування», та відповідно дострокових перевиборів Броварської міської ради.

9. 08.06.2017 від позивача до суду надійшло клопотання, в якому просить вжити заходів для забезпечення виконання відповідачем судових рішень у цій справі; постановити окрему ухвалу щодо здійснення відповідачем розгляду заяв позивача ОСОБА_1 про надання йому земельної ділянки й прийняття рішень про відмову у їх задоволенні з інших підстав, аніж тих, з яких він порушував це питання перед органом місцевого самоврядування; постановити окрему ухвалу щодо здійснення відповідачем виконання рішень судів для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

10. 08.08.2017 від позивача надійшло клопотання, в якому просить зобов`язати відповідача відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, а також судові витрати.

11. У подальшому справу передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі підпункту 1 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»).

12. Відповідно до протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2019 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. Судами попередніх інстанцій встановлено, що протягом 2016 року позивач неодноразово звертався до Броварської міської ради Київської області із відповідними заявами щодо надання земельної ділянки з посиланням на закони України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Угоду про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, ратифіковану Україною 26.04.1996.

14. Жодна із заяв позивача не була задоволена, зокрема, Броварською міськрадою було прийнято спірні рішення:

- «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою та у наданні земельної ділянки у власність» від 28.01.2016 № 108-06-07 (пункт 1.5.);

- «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 07.06.2016 № 218-15-07 (пункт 1.82.);

- «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 04.08.2016 № 263-17-07 (пункт 1.24.);

- «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 22.09.2016 № 310-18-07 (пункти 1.38., 1.39.).

15. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово звертався із заявами та пропозиціями щодо створення черг на пільгове отримання земельних ділянок у м. Броварах Київської області, проте вони не розглядалися Броварською міською радою Київської області.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що здійснення розгляду заяв позивача про надання йому земельної ділянки й рішень про відмову у їх задоволенні з інших підстав, аніж із тих, з яких він порушував це питання перед органом місцевого самоврядування, є порушенням прав позивача на реалізацію гарантованих державою пільг, які він відповідно до чинного законодавства має. Розгляд цих заяв повинен був проводитися в межах тих підстав, з яких він просив надати йому земельну ділянку. При цьому, суд встановив, що підставами для вирішення заяви позивач визначав закони України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Угоду про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, ратифіковану Україною 26.04.1996. Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування підлягають у цій частині скасуванню із зобов`язанням проведення їх розгляду відповідно до вимог чинного законодавства. Невинесення на розгляд сесії Броварської міської ради Київської області питання створення черг різних категорій для отримання земельних ділянок й неприйняття по них відповідних рішень (чи позитивних, чи негативних) є порушенням прав позивача на звернення та прийняття участі у сфері реалізації державної політики із регулювання земельних відносин, відтак заяви позивача повинні бути розглянуті на черговій сесії Броварської міської ради Київської області. Решта позовних вимог задоволенню не підлягають через недоведеність у судовому засідання.

17. Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам чинного законодавства. З метою належного захисту порушеного права позивача та його відновлення, необхідно зобов`язати відповідача саме повторно розглянути всі подані позивачем заяви про відведення земельної ділянки на черговій сесії ради.

ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ НА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ

18. Позивач у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки суди першої та апеляційної інстанції не надали мотивованої оцінки щодо дискримінації позивача, яка виражена у наданні відповідачем на підставах одних законів, обґрунтувань та мотивів земельних ділянок особам, які мають пільги при отриманні земельних ділянок, та відмови у надані земельної ділянки позивачу, а також залишили без задоволення клопотання позивача про відшкодування судових витрат. Суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальних і моральних збитків. Суд першої інстанції в ухвалі від 30.03.2016 зазначив, що позовна заява взагалі не містить викладу обставин в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування матеріальних збитків в розмірі 800 000,00 грн, а також про стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн; у заяві не вказано, якими саме доказами підтверджується кожен із доводів позивача про завдання йому матеріальних збитків та моральної шкоди, які саме неодноразові відмови відповідача та дії завдають шкоди позивачу та коли вчинені ці дії суб`єкта владних повноважень. Позивач 08.04.2016 надав додаткові докази на підтвердження матеріальних витрат та моральної шкоди, які зазнав позивач через неправомірні дії відповідача. Ухвалою суду від 18.04.2016 відкрито провадження у цій справі, чим визнано належними подані позивачем докази на підтвердження матеріальних втрат та моральної шкоди. Оскільки вказана ухвала набрала законної сили, відтак дані обставини не підлягають доказуванню. Суди попередніх інстанцій протиправно відмовляли позивачу у задоволенні клопотань про витребування доказів та виклик свідків.

19. Відповідач у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суди помилково прийшли до висновку про безпідставність оспорюваних рішень відповідача, оскільки позивачем не надано графічні матеріали, та такими не враховано, що порядок безоплатної передачі у приватну власність громадянам земельних ділянок із земель комунальної власності регулюється статтею 118 Земельного кодексу України. Також судами попередніх інстанцій не враховано, що всі звернення позивача розглянуті на сесії Броварської міської ради та прийняті відповідні рішення в межах чинного законодавства.

20. У запереченнях на касаційну скаргу відповідача позивач проти вимог останньої заперечує, посилаючись на те, що така є безпідставною та доводи, викладені у ній, не відповідають дійсності.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

21. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору та виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), згідно з положеннями якої суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає за необхідне зазначити наступне.

22. Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

23. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24. Щодо доводів відповідача, викладених у касаційній скарзі, про неврахування судами того факту, що позивачем не надано графічні матеріали до поданих ним заяв про відведення земельної ділянки та незастосування судами положень статті 118 Земельного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

25. Згідно з положеннями статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

26. Відповідно до пункту б частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі також - ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

27. Частинами першою - третьою статті 116 ЗК України передбачено, зокрема, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

28. Пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

29. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що здійснення розгляду заяв позивача про надання йому земельної ділянки й прийняття рішень про відмову у їх задоволенні з інших підстав, аніж із тих, з яких він порушував це питання перед органом місцевого самоврядування, є порушенням прав позивача на реалізацію гарантованих державою пільг, які він відповідно до чинного законодавства має. Розгляд цих заяв повинен був проводитися в межах тих підстав, з яких він просив надати йому земельну ділянку.

30. При цьому, суд встановив, що протягом 2016 року позивач неодноразово звертався до Броварської міської ради Київської області із відповідними заявами щодо надання земельної ділянки. Підставами для вирішення його заяви визначалися закони України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Угода про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, ратифікована Україною 26.04.1996.

31. У даному контексті колегія суддів зазначає наступне.

32. За змістом статті 2 Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців інваліди і учасники громадянської та Великої Вітчизняної воєн, учасники бойових дій на території інших держав, родини загиблих військовослужбовців та на інші категорії осіб, яким надані пільги законодавством колишнього Союзу РСР згідно з додатком 1 цієї Угоди, незалежно від того, на території держави якої із Сторін вони проживають, користуються пільгами і гарантіями, передбаченими національним законодавством Сторін і цієї Угодою.

33. Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» так Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також спрямовані на соціальний захист певних категорій громадян та не містять механізму передачі земельних ділянок у власність. Таку процедуру визначено ЗК України, яким врегульовано суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, а відтак саме норми ЗК України підлягають застосуванню при вирішенні питання щодо правомірності відмови у передачі земельної ділянки у власність.

34. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 361/3000/17.

35. Враховуючи викладене, колегія суддів наведений вище висновок суду першої інстанції вважає помилковим, оскільки поширення на особу пільг, передбачених законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Угодою про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, ратифікованою Україною 26.04.1996, абсолютно не змінюють процедури набуття ділянок у власність.

36. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 361/2999/17.

37. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України, відповідно до положень частини шостої якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

38. У постанові від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду акцентувала увагу на тому, що ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Тобто, відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

39. Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

40. Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

41. Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення у даній справі, дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 118 ЗК України.

42. Однак помилковим є висновок суду апеляційної інстанції, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам чинного законодавства з огляду на наступне.

43. Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

44. Крім того, у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. При цьому, відмовляючи у наданні дозволу, відповідний орган повинен навести усі підстави відмови.

45. Так, частина шоста статті 118 ЗК України встановлює, що до клопотання про отримання земельної ділянки необхідно обов`язково додавати графічні матеріали, на яких зазначено її бажане місце розташування.

46. Метою надання цих матеріалів є необхідність її ідентифікації для перевірки відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

47. Основою землеустрою в Україні є дані Державного земельного кадастру до якого вносяться відомості про всі без виключення землі. Ведення Державного земельного кадастру відповідно до пункту 4 наведеного Положення здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. Графічні матеріали, що подаються громадянами для безоплатного отримання у власність земельних ділянок, мають ґрунтуватись на даних Державного земельного кадастру.

48. Однак під час розгляду даної справи суди не встановили, які були підстави для прийняття відповідачем рішення «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою та у наданні земельної ділянки у власність» від 28.01.2016 № 108-06-07 (пункт 1.5.), рішення «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 07.06.2016 № 218-15-07 (пункт 1.82.), рішення «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 04.08.2016 № 263-17-07 (пункт 1.24.), рішення «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 22.09.2016 року № 310-18-07 (пункти 1.38., 1.39.) щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також не встановили, які саме документи подано позивачем відповідачу разом із заявою про виділення земельної ділянки, а відтак передчасними є висновки судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог про визнання вказаних дій відповідача протиправними, скасування відповідних пунктів рішень та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви позивача.

49. Встановлення даних обставин має важливе значення, оскільки дасть змогу з`ясувати, чи є правомірними вказані дії відповідача та чи наявні підстави для скасування зазначених пунктів рішень відповідача.

50. Щодо доводів позивача про необхідність встановлення черги на отримання земельної ділянки на пільгових умовах колегія суддів наголошує на наступному.

51. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (тут і далі також - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

52. Згідно з положеннями статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 12 ЗК України повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності, в тому числі і надання їх у власність громадянам, відноситься до виключної компетенції міських рад.

53. Відповідно до статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належать вирішення відповідно до законодавства питань про подання допомоги особам з інвалідністю, ветеранам війни та праці, сім`ям загиблих (померлих або визнаних такими, що пропали безвісти) військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу) або відставку, особам з інвалідністю з дитинства, багатодітним сім`ям у будівництві індивідуальних жилих будинків, проведенні капітального ремонту житла, у придбанні будівельних матеріалів; відведення зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва.

54. Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

55. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

56. Таким чином, Броварська міська рада Київської області наділена повноваженнями приймати нормативні акти спрямовані на визначення та врегулювання внутрішніх процедур, які б визначали реалізацію повноважень щодо безоплатної передачі землі у приватну власність громадян.

57. Одночасно Верховний Суд наголошує на тому, що ЗК України не передбачає регулювання земельних відносин щодо надання земельних ділянок громадян у власність актами органів місцевого самоврядування. Стаття 118 ЗК України, яка регулює ці правовідносини, є імперативною і забезпечує однакове правове регулювання цих відносин в Україні. ЗК України безпосередньо не встановлено черговості розгляду органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування клопотань громадян про безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, а також не надано органам місцевого самоврядування повноважень щодо прийняття рішень, які б урегульовували питання черговості надання земельних ділянок.

58. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06.02.2019 у справі №638/20447/14-а та від 28.01.2020 у справі №2240/2962/18.

59. Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання Броварської міської ради Київської області на черговій сесії розглянути по суті заяви та пропозиції позивача про створення черг на пільгове отримання земельних ділянок у місті Броварах Київської області, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем не було винесено на розгляд сесії Броварської міської ради Київської області питання створення черг різних категорій для отримання земельних ділянок, попри подання позивачем відповідних заяв та пропозицій, та не прийнято по них позитивних або ж негативних рішень, чим порушено права позивача на звернення та прийняття участі у сфері реалізації державної політики із регулювання земельних відносин.

60. Однак колегія суддів вважає такий висновок судів попередніх інстанцій передчасним, оскільки такими не надано оцінки доводам відповідача, що вказане питання розглядалось на сесії міської ради 04.08.2016, було заслухано ОСОБА_1 з даного питання, а також те, що питання про затвердження Положення про порядок надання земельних ділянок громадянам у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) за рахунок земель комунальної власності на території міста Бровари 22.09.2016 рішенням Броварської міської ради №314-18-07 включено до плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, про що відповідач зазначав під час розгляду справи у суді першої інстанції, в апеляційній скарзі та наголошує у касаційній скарзі.

61. Враховуючи те, що до повноважень суду касаційної інстанції не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи, колегія суддів не може надати оцінку відповідним доводам відповідача, однак такі необхідно перевірити для з`ясування наявності підстав для задоволення зазначеної позовної вимоги.

62. Щодо доводів позивача, викладених у касаційній скарзі щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних судових рішень в частині відмови у задоволенні позову, колегія суддів зазначає наступне.

63. Позивач, зокрема, посилається на ненадання судами першої та апеляційної інстанцій мотивованої оцінки щодо дискримінації позивача, яка виражена у наданні відповідачем на підставах одних законів, обґрунтувань та мотивів земельних ділянок особам, які мають пільги при отриманні земельних ділянок, та відмови у надані земельної ділянки йому.

64. У даному контексті колегія суддів зауважує, що гарантована Конституцією України рівність усіх у правах і свободах означає необхідність забезпечення рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.

65. Принцип рівності має універсальний характер, і його однаковою мірою повинні дотримуватися у своїй діяльності всі суб`єкти владних повноважень, які забезпечують виконання функцій держави, зокрема у сфері соціального захисту. При цьому, згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

66. Аналогічне положення міститься в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи від 11.03.1980 № R(80)2, згідно з якими, приймаючи конкретне рішення, адміністративний орган влади зобов`язаний діяти, зокрема, з дотриманням принципу рівності перед законом, не допускати несправедливої дискримінації.

67. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» (тут і далі також - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

68. З огляду на наведені норми колегія суддів констатує, що дискримінація має місце лише тоді коли порушення прав відбувається з причини певної ознаки особи. Таке тлумачення у повній мірі відповідає положенням частини першої статті 24 Конституції України і статті 14 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, а також практиці європейського суду з прав людини у справах про дискримінацію.

69. Позивач вказує на застосування щодо нього дискримінації шляхом надання земельних ділянок іншим особам. При цьому, позивачем не обґрунтовано факту наявності щодо нього дискримінації, а саме щодо наявності в нього певної ознаки, у тому значенні, яке використовується у Законі України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».

70. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

71. Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях, а також в однаковий спосіб до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

72. У зв`язку із чим, суд вважає, що у даному випадку має місце припущення позивача про обмеження його прав, яке не можна пов`язувати з дискримінацією, а відтак ненадання судами попередніх інстанцій оцінки доводам позивача в частині прояву відповідачем відносно нього дискримінації не впливає на правильність висновків судів про відсутність підстав для задоволення позову в частині.

73. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.01.2020 у справі №2240/2962/18.

74. Щодо доводів позивача, викладених у касаційній скарзі, що стосуються доводів позивача щодо помилковості рішень судів попередніх інстанцій в частині відмови у позовних вимогах про стягнення матеріальної та моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

75. В обґрунтування своєї позиції позивач вказує, що суд першої інстанції в ухвалі від 30.03.2016 зазначив, що позовна заява взагалі не містить викладу обставин в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування матеріальних збитків в розмірі 800 000,00 грн, а також про стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн; у заяві не вказано, якими саме доказами підтверджується кожен із доводів позивача про завдання йому матеріальних збитків та моральної шкоди, які саме неодноразові відмови відповідача та дії завдають шкоди позивачу та коли вчинені ці дії суб`єкта владних повноважень. Вказує, що 08.04.2016 надав додаткові докази на підтвердження матеріальних витрат та моральної шкоди, які зазнав через неправомірні дії відповідача та ухвалою суду від 18.04.2016 відкрито провадження у цій справі, чим визнано належними подані позивачем докази на підтвердження матеріальних втрат та моральної шкоди.

76. Колегія суддів вважає такі доводи позивача помилковими, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 107 КАС України (тут і далі також - в редакції, чинній на момент подання позивачем позовної заяви до суду) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу, пункт 4 частини першої якої передбачає, що у позовній заяві зазначається, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Відповідно до частини другої статті 106 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

77. З огляду на викладене, під час вирішення питання щодо наявності підстав для відкриття провадження у справі суд не надає оцінку доказам у розумінні частини третьої статті 86 КАС України, тобто не оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а лише перевіряє, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу, зокрема, в частині надання позивачем доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

78. Встановивши, що такі позивачем не були подані, керуючись положеннями статей 106, 108 КАС України, Броварський міськрайонний суд ухвалою від 30.03.2016 залишив позовну заяву без руху та встановив позивачу час на усунення недоліків.

79. У подальшому, враховуючи усунення недоліків позивачем, Броварський міськрайонний суд ухвалою від 18.04.2016 відкрив провадження у даній справі.

80. Однак при постановленні даних рішень суд першої інстанції не надавав оцінку належності, допустимості, достовірності поданих позивачем доказів, а лише перевіряв, чи наявні підстави для відкриття провадження у справі.

81. Натомість суди попередніх інстанцій встановили, що завдання матеріальної та моральної шкоди не підтверджене позивачем відповідними доказами. Водночас до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права, відтак колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо помилковості відповідних висновків судів попередніх інстанцій, оскільки такі спрямовані на переоцінку доказів у справі.

82. Також колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо порушення судами попередніх інстанцій норм права в частині відмови у задоволенні його клопотань про витребування доказів та виклик свідків, оскільки ним не зазначено, в чому саме полягали такі порушення, а відповідні доводи зводяться виключно до незгоди із відповідними рішеннями судів.

83. Щодо доводів позивача про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суди залишили без задоволення клопотання позивача про відшкодування судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

84. Пунктом третім частини першої статті 168 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних судових рішень) передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

85. З огляду на викладене, у випадку невирішення питання про розподіл судових витрат суд ухвалює додаткове рішення, відтак оскільки судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях не вирішувалось вказане питання, зазначені доводи позивача не можуть бути підставою для їх скасування.

86. Враховуючи наведене, а також виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України (тут і далі - в чинній редакції), колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову.

87. Щодо вимог позивача про постановлення окремих ухвал відносно відповідача Суд зазначає наступне.

88. Відповідно до статті 358 КАС України суд касаційної інстанції у випадках і порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

89. Частинами першою та другою статті 249 КАС України встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

90. Колегія суддів зазначає, що постановлення окремої ухвали є виключним правом суду і враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків судів попередніх інстанцій в частині скасування оскаржуваних рішень відповідача, Суд не вбачає підстав для її постановлення.

91. Щодо нових вимог позивача, викладених у касаційній скарзі, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 341 КАС України у суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

92. Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

93. Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

94. Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

95. Аналіз викладених норм дає змогу дійти висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд, а тому, враховуючи висновки суду у цій справі про наявність підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій в частині, в якій позов задоволено, та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

96. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

97. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

98. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

99. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; пункт 30).

100. У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, пункт 30).

101. У пункті 31 рішення у справі «Волошин проти України» (№ 15853/08) та пункті 22 рішення у справі «Бацаніна проти Росії» (№ 3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами» і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.

102. У пункті 25 рішення у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), пункті 13 рішення у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07) та пункті 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№ 42310/04) була висловлена позиція, згідно з якою Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

103. З огляду на викладене, відповідно до положень статті 353 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог з направленням справи на новий розгляд в цій частині до суду першої інстанції. В решті оскаржувані рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Броварської міської ради Київської області задовольнити частково.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.01.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017 в частині, в якій позов задоволено, а саме: визнано протиправними дії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняттям рішення «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою та у наданні земельної ділянки у власність» від 28.01.2016 № 108-06-07 (пункт 1.5.) щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,100 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах міста Бровари у зв`язку із тим, що подане клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства (до клопотання № 9-5-Л-11/у від 06.01.2016 не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки); скасовано пункт 1.5. рішення Броварської міської ради Київської області «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою та у наданні земельної ділянки у власність» від 28.01.2016 № 108-06-07 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ; зобов`язано Броварську міську раду Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.01.2016 про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії цієї ради відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, а також Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, яка ратифікована Україною 26.04.1996; визнано протиправними дії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняттям рішення «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 07.06.2016 № 218-15-07 (пункт 1.82.) щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,100 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах міста Бровари у зв`язку із тим, що подане клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства (до клопотання № 9-5-Л-693/у від 27.05.2015 не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки); скасовано пункт 1.82. рішення Броварської міської ради Київської області «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 07,06.2016 № 218-15-07 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ; зобов`язано Броварську міську раду Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.05.2015 про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії цієї ради відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, а також Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, яка ратифікована Україною 26.04.1996; визнано протиправними дії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняттям рішення «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 04.08.2016 № 263-17-07 (пункт 1.24.) щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,100 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у зв`язку із тим, що подане клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства (до клопотання № 9-5-Л-1186/у від 18.05.2016 не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки); скасовано пункт 1.24. рішення Броварської міської ради Київської області «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 04.08.2016 № 263-17-07 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ; зобов`язано Броварську міську раду Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.05.2016 про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії цієї ради відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, яка ратифікована Україною 26.04.1996; визнано протиправними дії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняттям рішення «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 22.09.2016 № 310-18-07 (пункти 1.38., 1.39.) щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,100 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах міста Бровари у зв`язку із тим, що подані клопотання не відповідають вимогам чинного законодавства (до клопотань від 27.07.2016, № 9-5-Л-1035/у та № 9-5-Л-1035/1/у від 10.08.2016) не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки); скасовано пункти 1.38., 1.39. рішення Броварської міської ради Київської області «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою» від 22.09.2016 № 310-18-07 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ; зобов`язано Броварську міську раду Київської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 27.07.2016 та від 10.08.2016 про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії цієї ради відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, яка ратифікована Україною 26.04.1996; зобов`язано Броварську міську раду Київської області на черговій сесії розглянути по суті заяви та пропозиції ОСОБА_1 про створення черг на пільгове отримання земельних ділянок у місті Броварах Київської області, про що повідомити останнього, скасувати, а справу № 361/1495/16-а направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.01.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Желєзний

Судді: Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко