Справа № 640/16890/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 листопада 2020 року 12:51 № 640/16890/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., за участю секретаря судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Карпатські

мінеральні води» (01011, м. Київ, вул. О. Копиленка, 3, кв.7)

до Головного управління ДПС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,

33/19)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

за участю:

представника позивача - Тимошенко О.В.,

представника відповідача - Павленко С.С.,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Карпатські мінеральні води» (надалі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (надалі по тексту - відповідач), у якому просить суд: скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві №2 та №2 від 26 березня 2020 року.

Заявлені позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що обрахунок рівня середньої звичайної ціни по Львівській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім» Карпатські мінеральні води» зроблено невірно та без врахування всіх істотних факторів, відповідно, висновок податкового органу про заниження бази оподаткування ПДВ та продаж товару нижче звичайних цін філії позивача не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Також, представник позивача стверджував, що висновок відповідача про не відображення в податковому обліку у складі податкових зобов`язань та не реєстрацію позивачем податкової накладної на суму 74 289,45 грн. є помилковим, а відтак відсутні підстави для застосування до Товариства штрафних санкцій, які передбачені за не реєстрацію податкової накладної.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов представник контролюючого органу вказав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, оскільки Львівська філія позивача здійснювала гуртовий продаж мінеральної води ТМ «Карпатська Джерельна» за цінами, нижчими від первісної вартості продукції, що сформована головним підприємством, без виписки видаткових накладних, що ідентифікують покупців. Також, представник відповідача повідомив, що середня звичайна ціна по Львівській філії ТОВ «ТД «Карпатські мінеральні води» визначалася помісячно в розрізі конкретної номенклатури продукції, виходячи із даних бухгалтерського обліку філії, а саме: загальної суми реалізації по виду продукції за місяць та кількості реалізованої продукції за місяць.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У період з 26 грудня 2019 року по 10 лютого 2020 року Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі направлень від 26 грудня 2019 року №1100/26-15-05-02-03, від 13 січня 2020 року №13/26-15-05-02-03, від 28 грудня 2019 року №799/26-15-05-06-03, від 31 січня 2020 року №195/26-15-05-06-03, №196/26-15-05-06-03, від 26 грудня 2019 року №740/26-15-42-07, від 10 січня 2020 року №388/26-15-05-09-01, відповідно до ст. ст. 20, 77, 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2020 рік, на підставі наказу Головного управління ДПС у місті Києві від 28 листопада 2019 року №3731, проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Карпатські Мінеральні Води» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2019 року, валютного - за період з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2019 року та іншого законодавства - за період з 01 липня 2017 року по 30 вересня 2019 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки №142/26-15-05-02-03/35633685 від 24 лютого 2020 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 140.2 статті 140 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 584 534,00 грн., в т.ч. за 9 місяців 2019 року на суму 584 534,00 грн.; .

- пункту 188.1 статті 188, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.2 статті 192, пункту 208.2 статті 208 Податкового кодексу України, підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 3 481 746,00 грн., в т.ч. за серпень 2018 року - 2 260 349,00 грн., жовтень 2018 року - 757 144,00 грн., грудень 2018 року - 333 698,00 грн., травень 2019 року -130 555,00 грн.;

- пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме порушення термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.2 «а» статті 171, з урахуванням вимог підпункту «е» 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, пункту 164.5 статті 164 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження сум податку на доходи фізичних осіб за період, який перевірявся на суму 6 371,00 грн.;

- підпункту 1.1, підпункту 1.2, підпункту 1.3, підпункту 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.2 «а» статті 171, підпункту 172.3, підпункту 172.4, підпункту 172.4, підпункту 172.7, пункту «е» 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо заниження зобов`язання по військовому збору на загальну суму 435,36 грн.,

- підпункту 164.1.2 пункту 164.1, підпункту 164.2.17 пункту 164.2, підпункту 164.5 статті 164, підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, в результаті чого Львівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Карпатські мінеральні води» не утримано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за вересень 2019 року в сумі 1 591,78 грн.;

- підпункт 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ; підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, статті 171, пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого Львівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Карпатські мінеральні води» не нараховано та не сплачено до бюджету військового збору за вересень 2019 року в сумі 132,65 грн.;

- пункту 51.1 статті 51, пункту 176.2 «б» статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого Львівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Карпатські мінеральні води» не у повному обсязі відображено в формі 1ДФ суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків за ІІІ квартал 2019 року.

В акті перевірки вказано, що за період з 01 січня 2018 року по 30 січня 2019 року Львівська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Карпатські мінеральні води» здійснювала гуртовий продаж мінеральної води ТМ «Карпатська Джерельна» через ЕККА №ПБ, №ПБ у магазині-складі (м. Золочів, вул. Вокзальна, 336) за цінами, нижчими від первісної вартості продукції, що сформована головним підприємством та за цінами, що не відповідають рівню звичайних цін філії. На переконання контролюючого органу, реалізація товару Львівською філією позивача через магазин-склад є гуртовою реалізацією товару. Як вказано у акті перевірки, у розумінні норм Податкового кодексу України звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг є ціна, яка у свою чергу повинна відповідати ринковій ціні (ціні, що склалася на ринку товарів/послуг).

На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у місті Києві 26 березня 2020 року прийнято податкове повідомлення-рішення №2, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ТД «Карпатські мінеральні води» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 4 352 183,00 грн., в т.ч. 3 481 746,00 грн. за податковими зобов`язаннями, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 870 437,00 грн.

Також, 26 березня 2020 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №2, на підставі якого за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України на суму ПДВ 3 481 746,00 грн. до позивача застосовано штраф у розмірі 50 % у сумі 1 740 873,00 грн.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п. 1.1 статті 1 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Отже, Податковий кодекс України визначає, що база оподаткування операцій з постачання товарів визначається виходячи з договірної вартості та не може бути нижче ціни придбання вказаних товарів.

Так, за приписами підпункту 14.1.71, пункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін; ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Закон України «Про ціна та ціноутворення» від 21 червня 2012 року №5007-VI (далі - Закон №5007-VI) визначає основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

У статті 1 Закону №5007-VI визначено терміни, які вживаються у такому значенні: 2) гранична ціна - максимально або мінімально допустимий рівень ціни, який може застосовуватися суб`єктом господарювання; 6) знижка (знижувальний коефіцієнт) - зменшення ціни товару виробником (постачальником) під час його продажу (реалізації); 7) норматив рентабельності - рівень прибутковості, що визначається суб`єктом господарювання під час формування ціни. Граничний норматив рентабельності є його максимально допустимим рівнем, який повинен враховуватися суб`єктом господарювання під час встановлення ціни товару; 9) продаж (реалізація) - господарська операція, під час якої здійснюється обмін товару на виражений у грошовій формі еквівалент або інший вид компенсації його вартості; 12) торговельна надбавка (націнка) - сума витрат суб`єкта господарювання, що пов`язані з обігом товару та здійснюються в процесі його продажу (реалізації) у роздрібній торгівлі, та прибутку. Гранична торговельна надбавка (націнка) є її максимально допустимим рівнем, який повинен враховуватися суб`єктом господарювання під час реалізації товару в роздрібній торгівлі; 13) фіксована ціна - обов`язкова для застосування суб`єктами господарювання ціна, встановлена Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та державними колегіальними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень та компетенції.

Згідно зі статтею 10 вказаного Закону суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни.

Так, відповідно до статей 11, 12 Закону №5007-VI вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін; державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, які мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Державні регульовані ціни можуть запроваджуватися на товари суб`єктів господарювання, які порушують вимоги законодавства про захист економічної конкуренції.

Аналізуючи вищевикладене, наявні підстави для висновку про те, що суб`єкт господарювання вправі самостійно на власний розсуд встановлювати ту чи іншу ціну товару, крім тих товарів, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що Львівська філія позивача здійснює продаж товару, зокрема через магазин-склад м. Золочів, вул. Вокзальна, 336. При цьому, готова продукція позивача передається на філію відповідно до накладних на внутрішнє переміщення, собівартість якої формується щомісячно на підставі даних Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Карпатські мінеральні води», що є виробником готової продукції. При цьому, Львівська філія позивача оформлює реалізацію товарів споживачам через склад-магазин фіскальними чеками з подальшим відображенням в обліку на відповідних рахунках та відображенням в книгах обліку розрахункових операцій/касових книгах.

Висновки податкового органу в акті перевірки зводяться до того, що реалізація товару Львівською філією позивача є гуртовою реалізацією товару, стосовно чого суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 4.4 пункту 4 ДСТУ 4303:2004 роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачу та надання йому торговельних послуг.

Згідно з пунктом 1 статті 698 Цивільного кодексу України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним (п. 2 цієї статті Кодексу).

Оптова торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю, для виробничого споживання та надання пов`язаних із цим послуг (підпункт 4.5 пункту 4 ДСТУ 4303:2004).

Згідно з пунктом 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Крім того, відповідно до пункту 3 статті 265 Господарського кодексу України сторонами договору поставки можуть бути тільки суб`єкти господарської діяльності, а саме: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність і зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

З аналізу викладених норм вбачається, що відмінністю оптової від роздрібної торгівлі є продаж товарів у значній кількості суб`єктам господарювання для подальшої їх реалізації у роздріб кінцевому споживачу.

Судом вбачається, що необхідною умовою визнання торгівлі оптовою є: продаж товарів у значній кількості; продаж товарів суб`єктам господарювання; продаж товарів для подальшої їх реалізації вроздріб кінцевому споживачу.

Відтак, реалізація товару особі, яка не є суб`єктом підприємництва, на стандартних умовах продажу вважається роздрібною торгівлею незалежно від кількості проданого товару та його призначення, адже продаж здійснено на умовах публічного договору.

Суд враховує, що ні акт перевірки, ні матеріали справи не містять наданих контролюючим органом доказів, що реалізація товару Львівською філією позивача через магазин-склад здійснювалась комерційним підприємствам чи організаціям, як і не містить доказів того, що реалізація товару філією здійснювалась у значній кількості суб`єктам господарювання для подальшої їх реалізації у роздріб кінцевому споживачу.

Податкове законодавство не містить положень, які б передбачали методику спростування відповідності договірної ціни - ринковій. У розумінні норм Кодексу звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг є ціна, визначена зацікавленими сторонами у цивільно-правовому договорі, яка водночас повинна відповідати ринковій ціні (ціні, що склалася на ринку товарів/послуг) (податкова консультація від 12 червня 2017 року №583/6/99-99-15-03-02-15/ІПК).

Актом перевірки підтверджується, що згідно з Положенням «Про порядок формування цін на підприємстві Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Карпатські мінеральні води» передбачена стратегія ціноутворення: для забезпечення конкурентоспроможності товарів, завоювання і збільшення частки ринку, збільшення обсягів продажу, максимізації поточного прибутку розробити порядок формування цін на підприємстві. В основі принципу ціноутворення була вибрана стратегія диференційованих цін. Даною стратегією передбачається використання широкої лінійки можливих скидок, мотиваційних виплат, бонусів і пільгових цін для різних покупців з метою стимулювання збуту певних видів продукції, залучення окремих груп клієнтів, підтримки «вірності» покупців торговій марці або продавцю, нівелювання сезонності реалізації товару.

Методика ціноутворення: орієнтованість на основних конкурентів. При формуванні цін враховуються дані про сформовані ціни на ринку мінеральної води і напитків України.

Згідно із підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 пункту 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами, а відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

При вирішенні даного спору суд враховує, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, що операції з реалізації товарів (мінеральної води) не були обумовлені економічною причиною (діловою метою), тобто не спрямованими на отримання доходу.

На думку суду, реалізація товару за цінами, визначеними позивачем, за умови реальності таких операцій та досягнення ділової мети, не може бути підставою для збільшення контролюючим органом бази оподаткування за такими операціями та для нарахування грошового зобов`язання з ПДВ.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 26 березня 2020 року №2 та наявність підстав для його скасування в судовому порядку.

З розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 26 березня 2020 року №2 вбачається, що контролюючий орган прийшов до висновку, що позивачем не зареєстровано податкові накладні на суму 3 481 746,00 грн., зокрема, за вересень 2017 року, листопад 2017 року, січень-грудень 2018 року, січень 2019 року.

Водночас, в акті перевірки вказано, що позивачем занижено податкове зобов`язання з ПДВ на загальну суму 148 089,00 грн., в т.ч. за вересень 2017 року в сумі 74 289,00 грн, у листопаді 2017 року у сумі 73 800,00 грн.

Вказані висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що позивач мав віднести до податкових зобов`язань та зареєструвати податкову накладну та, як наслідок, включити до складу податкового кредиту у вересні 2017 року та листопаді 2017 року згідно договору надання послуг №AG-573/10/1 від 10 січня 2017 року.

Так, 10 січня 2017 року між позивачем та ЗАТ «Алгекта» (Литва) укладено договір надання послуг №AG-573/10.1, відповідно до умов якого позивач є замовником, а ЗАТ «Алгекта» - виконавцем робіт (послуг).

На виконання умов вказаного договору позивач сплатив виконавцю передоплату 05 травня 2017 року у розмірі 23 680,00 Євро (685 323,12 грн.); 18 вересня 2017 року в розмірі 11840,00 Євро (371 447,24 грн.).

25 жовтня 2017 року між позивачем та виконавцем підписано акт виконаних робіт на суму 47 360 євро (1 428 150,12 грн.) та 07 листопада 2017 року позивач сплатив виконавцю 11 840,00 євро (368 455,51 грн.)

Так, позивачем не заперечується, що у вересні 2017 року ним помилково не відображено в складі податкових зобов`язань та у складі податкового кредиту 74 289,45 грн. суму ПДВ та не зареєстровано необхідну податкову накладну.

Водночас, у жовтні 2017 року в складі податкових зобов`язань Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Карпатські мінеральні води» зареєструвало податкову накладну №19 (р/н ) та відобразив у складі податкового кредиту на загальну суму 148 551,91 грн.

Згідно з підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

У відповідності до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно із пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Так, відповідно до пункту 120-1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Розрахунок штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення від 26 березня 2020 року №2 підтверджує, що контролюючим органом не вказано строку порушення реєстрації податкових накладних; не вказано жодних реквізитів таких накладних та доводів, якими керувався податковий орган при застосуванні до позивача 50 % штрафу за не відображення в податковому обліку у складі податкових зобов`язань відповідних сум.

При цьому, наявними матеріалами справи підтверджується та самим позивачем не заперечується, що у відповідача були наявні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, а не за не здійснення реєстрації.

Позивачем надано до суду докази здійснення реєстрації податкових накладних за спірні періоди, зокрема, за вересень 2017 року, листопад 2017 року, січень-грудень 2018 року, січень 2019 року.

Отже, наведений контролюючим органом розрахунок містить складові, правильність визначення яких не підтверджена жодним належним, достатнім і достовірним доказом.

Так, згідно із визначенням, наведеним в частині першій статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України).

Достовірними, в силу частини першої статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, на підставі викладеного можливо зробити висновок, що відповідачем розрахунок суми штрафу для позивача здійснено за відсутності відомостей, обов`язкова наявність яких обумовлена нормами Податкового кодексу України, що має своїм наслідком визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Водночас, відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2018 року (справа №813/3274/17), повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження щодо застосування штрафу в іншому розмірі.

Таким чином, при неправомірному визначенні контролюючим органом суми грошових зобов`язань, відповідна податкова вимога підлягає скасуванню в повному обсязі, оскільки суд не уповноважений перебирати на себе дискреційні повноваження контролюючого органу з обчислення грошових зобов`язань.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 47, 72 - 78, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Карпатські мінеральні води» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26 березня 2020 року №2 та №2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Карпатські мінеральні води» (01011, м. Київ, вул. О. Копиленка, 3, кв.7, ) понесені ним документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 21 020 (двадцять одна тисяча двадцять) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук