Справа № 1340/4394/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Гімона М.М.
справа №1340/4394/18
адміністративне провадження №К/9901/3796/20
за наслідками касаційного розгляду адміністративної справи № 1340/4394/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» до Головного управління ДФС у Львівській області, Управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова Львівської області про стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
Відповідно до статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) усі питання, що виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім. Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Отже, КАС України передбачає можливість викладення окремої думки виключно за наслідками розгляду справи. З постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03.12.2020 у цій справі та її мотивами я погоджуюся, проте, вважаю за необхідне викласти свою окрему думку відносно поновлення судом касаційної інстанції строку на касаційне оскарження при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у цій справі.
Так, ухвалою від 17.02.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду більшістю голосів постановив відкрити касаційне провадження за скаргою ГУ ДПС, одночасно поновивши строк на касаційне оскарження.
Висновки про поважність причин пропуску строку вмотивовані тим, що реалізація права повторного звернення (після повернення вчасно поданої вперше касаційної скарги) до касаційного суду здійснена відповідачем без суттєвих затримок та зайвих зволікань, з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми і змісту касаційної скарги.
Вважаю, що наведені причини не давали суду касаційної інстанції підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
Так, Верховний Суд ухвалою від 16.01.2020 вперше подану касаційну скаргу повернув заявнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки скаржником не виконано вимог ухвали суду про залишення без руху касаційної скарги. Надавши документ про сплату судового збору, скаржник так і не навів обґрунтувань вимог касаційної скарги, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Звертаючись вдруге 04.02.2020 з касаційною скаргою, скаржник просив суд поновити строк касаційного оскарження з тих підстав, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду. На переконання скаржника, поважними причинами були: подання первинної касаційної скарги у межах строку на касаційне оскарження, відсутність належного фінансування, яке б забезпечило своєчасне перерахування коштів на сплату судового збору, подання повторної касаційної скарги без суттєвих затримок та зайвих зволікань, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Вважаю, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У цій справі при зверненні ГУ ДПС з касаційною скаргою вперше, що відбулося 04.12.2019, не було дотримано вимог щодо форми касаційної скарги, а саме: не надано документ про сплату судового збору і відсутність належного обґрунтування. В межах надано судом строку ГУ ДПС надало платіжне доручення про сплату судового збору, натомість, не усунуло іншого виявленого судом недоліку.
При цьому, у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень ГУ ДПС не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України (у редакції, чинній до 08.02.2020). Посилання на відсутність фінансування вважаю недоречним, оскільки підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги стало саме відсутність у касаційній скарзі належного обґрунтування її вимог, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Наявність права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою не є безумовною підставою для поновлення строку. Окрім реалізації такого права без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Вважаю, що у цій справі у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України. Таку можливість ГУ ДПС мало в межах строку на касаційне оскарження судового рішення, відлік якого розпочався з наступного дня після складення повного тексту постанови апеляційного суду від 28.10.2019 - з 04.11.2019, а в подальшому - протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали Верховного Суду від 23.12.2019 про залишення вперше поданої касаційної скарги без руху - з 02.01.2020.
Натомість в межах такого строку ГУ ДПС не виконало свій обов`язок з належного оформлення касаційної скарги, такі дії залежали виключно від скаржника, відповідно, повернення вперше поданої касаційної скарги і повторне звернення з касаційною скаргою без зайвих зволікань не могло бути визнано як поважна причина пропуску строку.
Доводи ГУ ДПС про те, що касаційна скарга стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики не є обставиною, з якою стаття 329 КАС України пов`язує можливість поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень і не звільняє сторону, яка оскаржує судове рішення, від неухильного виконання обов`язків, покладених на нею статтею 44 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на касаційне оскарження і підстави, вказані у заяві про поновлення строку, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на наведене, вважаю, що подану касаційну скаргу належало залишити без руху для надання скаржнику часу вказати інші поважні підстави для поновлення строку, оскільки наведені скаржником причини пропуску такого строку не є такими. Відповідно, у випадку відсутності інших (поважних) причин, у відкритті касаційного провадження належало відмовити відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України.
Суддя М. М. Гімон