Справа № 766/7790/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 р.м. ХерсонСправа № 766/7790/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Херсонського міського суду Херсонської області з вказаним адміністративним позовом, у якому просить визнати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області №06-3-12/29 від 24.12.2019 року протиправною та скасувати її.

В обґрунтування позову зазначила, що висновки відповідача про порушення нею вимог ч.1 ст. 9 Закону України "Про захист прав споживачів" відносно особи, що придбавала в неї товар не відповідають дійсності, оскільки наведена норма передбачає лише можливість покупця обміняти товар на аналогічний, повернення сплачених за товар коштів можливий тільки за відсутності аналогічного товару у продажу.

Окрім наведеного, зазначає, що розгляд питання про накладення штрафу відбувався за відсутності позивачки, без повідомлення про місце і час розгляду справи, а оскаржена постанова нею не отримувалась.

В додаток до викладеного стверджує, що постанову прийнято з порушенням передбачених ст. 38 КУпАП строків. На підставі наведеного, просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 червня 2020 року провадження у справі відкрито. Визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

04.08.2020 року відповідачем подано відзив на позов згідно якого заявлених вимог ГУ Держпродспоживлужби не визнає з огляду на наступне.

Так, відповідач стверджує, що громадянка ОСОБА_2 , на підставі заяви якої проведена позапланова перевірка позивачки, при зверненні до ОСОБА_1 чітко зазначила, що товар не задовольняє її потреби. Також, відповідач зазначає, що вина ОСОБА_1 підтверджена рішенням в цивільній справі №766/23615/19 від 13.05.2020 року.

На підставі наведеного, відповідач вважає, що вина ФОП ОСОБА_1 у справі про захист прав споживача - ОСОБА_2 доведена, а отже дії спеціалістів ГУ Держпродспоживслужби в Херсонській області щодо притягнення до відповідальності є правомірними.

Щодо розгляду справи без участі позивачки, відповідач зазначає, що повідомлення про розгляд справи було надіслано ОСОБА_1 , проте не було нею отримано з незалежних від відповідача підстав.

Також, ГУ Держпродспоживслужби вказує на те, що оскаржена постанова прийнята на підставі акту перевірки від 20.09.2019 року №06-3-9/242, а не на підставі припису, а строки, передбачені ст. 38 КУпАП не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Використовуючи наведене обґрунтування, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 серпня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 передано для розгляду до Херсонського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року прийнято до провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови, призначено судове засідання на 09 жовтня 2020 року.

09 жовтня 2020 року протокольною ухвалою суду відкладено розгляд справи до 30 жовтня 2020 року, у зв`язку із неявкою відповідача.

30 жовтня 2020 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із епідеміологічним станом в Україні, яке задоволено ухвалою суду від цієї ж дати. Датою наступного судового засідання визначено 12.11.2020 року.

В судове засідання, призначене на вказану дату, представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені завчасно та належним чином, що підтверджуються рекомендованими повідомленнями та поштовим відправленням, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України суд вважає, що неприбуття без поважних причин сторін не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Так, в період з 19.09.2019 року по 20.09.2019 року заступником начальника Управління захисту споживачів - начальником відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби, головним спеціалістом відділу метрологічного нагляду Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби на підставі наказу від 17.09.2019 року №3729-19 та направлення №3305 від 17.09.2019 року проведено позапланову перевірку щодо дотримання вимог законодавства в сфері захисту прав споживачів ФОП ОСОБА_1 . За результатом перевірки складено акт №06-3-9/242 від 20.09.2020 року.

Відповідно до акту, відповідачем встановлено, що 14.07.2019 року в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) ОСОБА_2 придбала сувенір в упаковці (бірюзовий ведмідь виконаний з штучних троянд (25 см)) вартістю 850,00 грн. 15.07.2019 року ОСОБА_2 повторно звернулась до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою повернення придбаного товару, але отримала відмову.

16.07.2019 року ОСОБА_2 повторно звернулась до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з метою повернення придбаного товару, але знову отримала відмову в прийнятті товару та поверненні сплачених коштів. 18.07.2019 року ОСОБА_2 рекомендованим поштовим відправленням надіслала претензію до ФОП ОСОБА_1 щодо порушення її прав в частині ст. 9 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно висновків акту, відмовившись виконувати законні вимоги ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 порушила ст.9 Закону України "Про захист прав споживачів".

За наслідками перевірки 20.09.2019 року ГУ Держпродспоживслужбою прийнято припис № 15 відповідно до якого зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути порушення законодавства з питань захисту прав споживачів, а саме - усунути порушення ст.9 Закону України "Про захист прав споживачів".

24.12.2019 року ГУ Держпродспоживслужби прийнято постанову про накладення стягнень передбачених ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" №06-3-12/29, якою до позивачки застосовано штраф у розмірі 8000,00 грн.

Позивачка, вважаючи зазначену постанову протиправною, звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону;6) звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Захист прав споживачів здійснюють спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи і установи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші державні органи, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди.

Відповідно до ст. 9 цього Закону споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням.

Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем.

Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром.

Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару.

При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів" за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Споживач має право на вільний вибір продукції у зручний для нього час з урахуванням режиму роботи продавця (виконавця).

Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції.

Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту.

У разі порушення прав споживача на підприємствах сфери обслуговування продавець (виробник, виконавець) і працівники цих підприємств несуть відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 21 зазначеного Закону крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про захист прав споживачів" спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право серед іншого: давати суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів; перевіряти у суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов`язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг; накладати на винних осіб у випадках, передбачених законодавством, адміністративні стягнення; накладати на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі порушення законодавства про захист прав споживачів відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, несуть відповідальність у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За невиконання або несвоєчасне виконання припису посадових осіб спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів про усунення порушень прав споживачів, згідно з пунктом 9 частини першої статті 23 Закону до порушника застосовуються санкції у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вище викладене, законом покладено на Управління у справах захисту прав споживачів обов`язок із здійснення державного контролю за дотриманням законодавства України про захист прав споживачів та надано йому право притягнення до відповідальності за порушення, передбачені статтею 23 Закону. При цьому законодавець надає перевагу споживачу щодо задоволення його потреб при виборі товару, вільного вибору продукції, та надає йому можливість повернення або обміну товару у встановлений законом строк у разі, якщо придбана їм продукція не задовольнила його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням.

З заяв сторін по суті спору, акту перевірки вбачається, що сторонами визнаються, отже, згідно ч.1 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню, зокрема, те, що 14.07.2019 року в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2 придбала сувенір в упаковці бірюзовий ведмідь виконаний з штучних троянд (25 см) вартістю 850,00 грн. Також, визнається сторонами те, що споживач зверталась до ФОП ОСОБА_1 з вимогою про повернення коштів за придбаний товар та те, що вказані кошти не були повернені позивачкою.

Свої дії щодо відмови здійснити повернення коштів, сплачених за товар, ОСОБА_1 пояснює тим, що споживачем не дотримано умов для вчинення відповідних дій, передбачених ст. 9 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме - не обґрунтовано чим саме її не влаштував придбаний сувенір. Також, позивачка зазначає, що вона має в продажу аналогічний придбаному товар, який вона пропонувала до обміну ОСОБА_2 , однак остання не погодилась.

Тому ОСОБА_1 вважає, що нею не допущено порушень ст. 9 Закону України "Про захист прав споживачів".

Суд критично оцінює наведені аргументи з огляду на наступне.

Дійсно, буквальне тлумачення приписів ст. 9 Закону України "Про захист прав споживачів" дозволяє стверджувати, що розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару споживач може лише за умови якщо на момент обміну аналогічний товар, який би його задовольнив відсутній у продажу.

Тобто, першочергово ст. 9 Закону України "Про захист прав споживачів" гарантує право споживача на обмін товару належної якості протягом строку, щонайменше, чотирнадцять днів. Й лише в разі відсутності необхідного споживачу товару в продажу - право на розірвання договору.

Разом з тим, позивачка, посилаючись на наявність в неї аналогічного товару та можливість обміну, не надає до суду жодного доказу, що такий товар пропонувався ОСОБА_2 до обміну. Окрім того, визначальним є те, що перелік підстав, наведених в ч.1 ст.9 Закону України "Про захист прав споживачів", який визначає товар таким, що може бути обміняний не є вичерпним, а визначення товару підходящим споживачу (таким, що може бути використаний ним за призначенням) перебуває в межах особистого розсуду цього споживача.

Тому продавець товару, в даному випадку ФОП ОСОБА_3 , не може самостійно визначити товар підходящим споживачу або ж стверджувати, що наявний у неї в продажу аналогічний товар повністю відповідає вимогам покупця, тим більше у випадку, коли споживач тричі звертається до продавця з незмінною вимогою розірвати договір та додатково з метою отримання бажаного правового результату вимушений звертатись за захистом своїх прав до спеціального органу.

Окрім викладеного, на думку суду, закріплені в Законі України "Про захист прав споживачів" принципи, зокрема, стосовно забезпечення можливості споживача щодо вільного вибору продукції, передбачають активну роль продавця товару в їх реалізації. Натомість, позивачка отримавши письмову претензію ОСОБА_2 , припис відповідача від 20.09.2019 року №15, який зобов`язував її виконати положення ст.9 Закону України "Про захист прав споживачів" не вжила жодних заходів з метою сприяння споживачу в реалізації її прав та, фактично, усунулась від виконання обов`язкового до виконання припису ГУ Держпродспоживслужби.

На підставі наведеного, суд визнає неспроможними аргументи ОСОБА_1 , які зазначені нею в якості підстави для відмови в задоволенні заяви споживачки - ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення коштів, сплачених за товар.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо скасування постанови ГУ Держпродспоживслужби від №06-3-12/29 від 24.12.2019 року, суд зазначає, що накладенню стягнення передує не тільки виявлення факту порушення закону, але й дотримання вповноваженим на застосування санкції суб`єктом процедури його застосування.

Процедуру накладення стягнень уповноваженими особами Держпродспоживслужби та її територіальних органів з суб`єктів господарювання - підприємств, установ, організацій (їх філій, представництв, відділень) незалежно від форми власності, іноземних юридичних осіб (їх філій, представництв, відділень) і фізичних осіб - підприємців, що провадять господарську діяльність на території України, за порушення законодавства про захист прав споживачів передбачено Порядком накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 р. № 1177 (далі - Порядок №1177).

Згідно п.4 Порядку №1177, рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб`єкта господарювання та інших матеріалів, пов`язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Порядку, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономіки.

Питання про накладення штрафу розглядається за участю представника суб`єкта господарювання. У разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадку, коли незважаючи на своєчасне повідомлення суб`єкта господарювання про місце і час розгляду справи від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, наведені приписи гарантують право суб`єкта господарювання бути присутнім при розгляді питання про накладення штрафу та є обов`язковими до виконання відповідачем.

З матеріалів справи та відзиву ГУ Держпродспоживслужби вбачається, що лист-повідомлення про дату, час та місце розгляду справи про накладення адміністративно-господарських санкцій складено 16.12.2019 року, датою розгляду зазначено 24.12.2019 року. Лист направлено в адресу ОСОБА_1 17.12.2019 року, 20.01.2020 року лист повернувся відправнику з відміткою про невручення (а.с.64), тобто лише 20.01.2020 року відповідач мав докази того, що лист з повідомленням про дату, час та місце розгляду справи не отримано позивачкою з незалежних від відправника причин - "за закінченням терміну зберігання".

Натомість, оскаржена постанова про накладення стягнення прийнята відповідачем 24.12.2019 року, тобто в період, коли відповідач не мав доказів та відомостей про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи про застосування до неї штрафу.

Таким чином, при прийнятті оскарженої постанови ГУ Держпродспоживслужби порушено приписи п.4 Порядку №1177, що свідчить про недотримання суб`єктом владних повноважень порядку накладення штрафів та незабезпечення права ОСОБА_1 на участь в розгляді справи щодо неї.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення - постанови Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області №06-3-12/29 від 24.12.2019 року, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Приписами ч.1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином сплачений позивачем судовий збір в розмірі 420,40 грн підлягає стягненню з Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань в повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області (Код , місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Перекопська, 17) №06-3-12/29 від 24.12.2019 року.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області (Код , місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Перекопська, 17) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 108010200