Справа № 500/1977/20
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1977/20

08 грудня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баб`юка П.М.

за участю:

секретаря судового засідання Косюк О.П.

представника позивача - Семенової А.П.,

представника третьої особи - Осіва П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Лановецької міської ради Лановецького району Тернопільської області до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Лановецька міська рада (далі, також, - позивач) звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області (далі, також, - відповідач), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 (далі, також, - третя особа), в якому просить:

визнати бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області щодо відмови скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :02:004:1098, площею 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1 протиправною;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :02:004:1098, площею 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.04.2018 Лановецькою міською радою прийнято рішення №345, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передала у власність громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2500 га за кадастровим номером :02:004:1098 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 в межах населеного пункту, та зобов`язано громадянина ОСОБА_1 здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку відповідно до умов чинного законодавства. Проте, протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не було зареєстроване громадянином ОСОБА_1 у зв`язку із його бездіяльністю. В зв`язку із цим Лановецька міська рада звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області з вимогою скасувати державну реєстрацію земельної ділянки на підставі статті 24 Закону України Про державний земельний кадастр. Проте, листом від 01.04.2020 №18-19-0.62-2107/2-20 Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області повідомлено про неможливість скасування державної реєстрації земельної ділянки у зв`язку із не встановленням факту вини заявника. Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач звертає увагу суду, що в зв`язку із бездіяльністю відповідача щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, територіальна громада Лановецької міської ради позбавлена можливості використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням, надавати в оренду або передавати у власність іншим громадянам.

Ухвалою суду від 05.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання.

Від відповідача на адресу суду 20.08.2020 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог (аркуші справи 23-27). В обґрунтування зокрема, зазначено, що встановлення вини особи, яка не зареєструвала речове право впродовж року не входить до компетенції державного кадастрового реєстратора. Тому, прийняття рішення щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки за таких умов без надання доказів розпорядником земель щодо встановлення факту вини особи унеможливлює прийняття позитивного рішення. Водночас, ознака винності діяння особи є обов`язковою умовою в даному випадку. Відповідач звертає увагу суду, що оскільки рішення Лановецької міської ради, що слугують підставою для оформлення речового права третьою особою за своїм характером є індивідуально-правовими актами, які породжують права та обов`язки особи тому вимога щодо бездіяльності позивача про скасування державної реєстрації земельної ділянки є неправомірною та не підтверджена жодними фактичними обставинами.

Від представника третьої особи на адресу суду 08.12.2020 надійшли пояснення щодо позову (аркуші справи 74-76), в яких він просить відмовити у задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що позивач не надав доказів, які підтверджують обізнаність ОСОБА_1 про наявність рішення Лановецької міської ради від 20.08.2018 за №345, а також отримання ним вказаного рішення. Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 не був обізнаний щодо рішення Лановецької міської ради від 20.08.2018 за №345, а також не отримував вказане рішення. Зазначене рішення третя особа отримала 07 грудня 2020 року. Представник стверджує про відсутність вини ОСОБА_1 у тому, що ним не зареєстровано речове право на земельну ділянку за кадастровим номером :02:004:1098 для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Отже, відмова відповідача у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :02:004:1098 є правомірною.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обґрунтування.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти задоволення позивних вимог в повному обсязі, посилаючись на мотиви, викладені в письмових поясненнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

До Лановецької міської ради звернувся ОСОБА_1 із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність. 05 жовтня 2017 року рішенням Лановецької міської ради № 846 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність гр. ОСОБА_1 м. Ланівці» надано дозвіл на розроблення відповідної проектної документації (аркуш справи 6).

Як вбачається із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.07.2020 №НВ-020 відділ у Лановецькому районі Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області 22.03.2018 на основі проекту землеустрою вніс відомості про земельну ділянку за кадастровим номером :02:004:1098, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , до Державного земельного кадастру (аркуш справи 7).

Надалі, 20.04.2018 Лановецькою міською радою прийнято рішення №345 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 в м. Ланівці, та передачу земельної ділянки у власність» (аркуш справи 11), яким затверджено поданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2500 га за кадастровим номером :02:004:1098 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 в межах населеного пункту. Також, даним рішення Лановецька міська рада зобов`язала громадянина ОСОБА_1 здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку відповідно до умов чинного законодавства.

Проте, як випливає з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №210925563 від 01.06.2020 речове право на земельну ділянку за кадастровим номером :02:004:1098 не зареєстроване (аркуш справи 10).

Лановецька міська рада звернулася з листом від 27.02.2020 року №295/03-11 до Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області з вимогою скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :02:004:1098 на підставі статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», в зв`язку із тим, що протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини ОСОБА_1 (аркуш справи 12).

У відповідь Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області листом від 01.04.2020 №18-19-0.62-2107/2-20 повідомило про неможливість скасування державної реєстрації земельної ділянки, зазначаючи, що чинним законодавством не визначено механізму встановлення вини заявника у нездійсненні державної реєстрації речового права на земельну ділянку протягом одного року з дня державної реєстрації такої земельної ділянки (аркуш справи 13).

Листом Лановецької міської ради від 04.05.2020 №602/03-11 ОСОБА_1 повторно повідомлено про необхідність здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку (аркуш справи 14).

Не погоджуючись із відмовою відповідача скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 193 Земельного кодексу України Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Статтею 194 Земельного кодексу України встановлено, що призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлює Закон України "Про Державний земельний кадастр" від 7 липня 2011 року № 3613-VI (далі - Закон № 3613-VI) .

Статтею 1 Закону № 3613-VI закріплена аналогічна норма, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Повноваження державного кадастрового реєстратора визначено статтею 9 Закону №3613-VI. Зокрема, частиною першою вказаної статті передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини четвертої вказаної статті державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення) (ч. 6, 8 ст. 9 Закону № 3613-VI ).

У ст. 16 Закону № 3613-VI передбачено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.

Частиною 10 ст. 24 Закону № 3613-VI передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Порядком, який визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру є Порядок ведення Державного земельного кадастру затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051.

Підпунктом 2 пункту 114 Порядку №1051 передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру.

Відповідно до абзаців 5, 6 пункту 114 Порядку №1051 у разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених у підпункті 2 цього пункту, Державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це особу згідно з додатком 23, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельних ділянок.

Відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації: набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що правова підстава для скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі виникає в разі, коли протягом одного року з дня здійснення такої реєстрації заявником не зареєстровано речове право на відповідну земельну ділянку з його вини.

Разом з тим, суд зазначає, що вина заявника як кваліфікаційна ознака для вчинення такої реєстраційної дії може бути як у формі дії, так і бездіяльності, тобто може передбачати активну чи пасивну поведінку особи.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Лановецької міської ради від 05.10.2017 №846 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність гр. ОСОБА_1 м. Ланівці» надано дозвіл на розроблення відповідної проектної документації щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :02:004:1098, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

22.03.2018 на основі проекту землеустрою було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:1098 площею 0,2500 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Як зазначалось вище, відповідно до рішення Лановецької міської ради №345 від 20.04.2018 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 в м. Ланівці та передано земельну ділянку за кадастровим номером :02:004:1098 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 в межах населеного пункту у власність», зобов`язано ОСОБА_1 здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку відповідно до умов чинного законодавства.

Відповідачем до матеріалів справи не надано жодних доказів, що ОСОБА_1 звертався протягом року у встановленому порядку для вирішення питання стосовно здійснення реєстрації речового права на земельну ділянку.

Так само, під час розгляду справи і самою третьою особою не надано жодних доказів на підтвердження дій позивача щодо здійснення реєстрації речового прав на спірну земельну ділянку, чи наявності будь-яких перешкод у реалізації вказаного права.

Також, суд критично оцінює твердження третьої особи про те, що він не був обізнаний про рішення Лановецької міської ради №345 від 20.04.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 в м. Ланівці, та передачу земельної ділянки у власність», адже таке рішення приймалося позивачем саме після звернення третьої особи до позивача із проектом землеустрою для його затвердження. Слід зазначити, що з моменту винесення такого рішення минуло більше двох років.

Реалізація прав громадян на отримання земельної ділянки у власність (в тому числі і її реєстрації) передбачає здійснення ними певних активних дій, в тому числі подання відповідних заяв, документів, виготовлення проекту землеустрою, тощо.

Без таких активних дій з боку заявника реалізувати вказане право неможливо.

ОСОБА_1 звертаючись до ради із відповідними заявами та документами був (повинен бути) обізнаний з процедурою набуття земельної ділянки у власність та вживати відповідних заходів, в тому числі, цікавитись результатами вирішення його питання.

Відсутність активних дій заявника в даному випадку може бути розцінено як втрата інтересу в особи до набуття права власності на вказану земельну ділянку. У зв`язку з цим, норми законодавства і містять положення щодо скасування реєстрації земельної ділянки коли протягом одного року з дня здійснення такої реєстрації заявником не зареєстровано відповідне речове право.

Отже, в даному випадку існує вина третьої особи (заявника) - ОСОБА_1 , яка виражена у формі бездіяльності останнього, тобто відсутність будь яких активних дій спрямованих в тому числі на з`ясування обставин вирішення його питання без будь яких на те поважних причин.

Разом з цим, слід зазначити, що наявність державної реєстрації такої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі порушує права позивача в частині можливості розпорядження нею у встановленому законом порядку.

Таким чином, наявні підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:1098, які прямо передбачені частиною десятою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пунктом 114 Порядку.

Враховуючи наведене, відмовляючи у задоволенні заяви Лановецької міської ради про скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідач діяв всупереч вказаних норм чинного законодавства.

Що стосується пояснень відповідача про неможливість встановлення вини третьої особи, то, як уже зазначив суд, вина заявника як кваліфікаційна ознака для вчинення такої реєстраційної дії може бути як у формі дії, так і бездіяльності.

Крім цього, пунктом 114 Порядку визначено, що для встановлення обставини не проведення реєстрації речового права у зазначений строк, державним кадастровим реєстратором встановлюється на підставі інформації з Державного реєстру прав шляхом безпосереднього доступу.

Враховуючи наведене, з метою належного захисту прав позивача слід визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, викладену у листі від 01.04.2020 №18-19-0.62-2107/2-20, у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:1098.

Відповідно до вимог статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Водночас, суд зазначає, що законом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав є Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV.

Згідно з визначенням, наведеним у пункті 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, в нормах чинного законодавства право власності та інші речові права розмежовуються, як окремі правові категорії, кожне з яких підлягає реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі в порядку та випадках, передбачених законодавством.

Наведені вище положення нормативних актів однозначно свідчать про те, що державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та реєстрація речового права на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно повинні здійснюватися за відповідною заявою особи яка подала документацію із землеустрою державному кадастровому реєстратору для формування земельної ділянки, як правонабувача речового права, а речовим правом, яке піддягало реєстрації протягом встановленого законом строку (одного року), є право власності на таку земельну ділянку.

Таким чином, державна реєстрація земельної ділянки за кадастровим номером :02:004:1098, що розташована за адресою АДРЕСА_1 на переконання суду має бути скасована Державним кадастровим реєстратором, оскільки протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника - ОСОБА_1 , який не вчинив жодних дій щодо реєстрації речового права (права власності на земельну ділянку).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 227 рішення у справі «Кудла проти Польщі» Суд вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечувати втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, у якій формі вони закріплені в національному правовому порядку. Отже, дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), пункт 95 та рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, пункт 157).

Суд у цій справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відтак, у разі встановлення протиправності дій (рішень) суб`єкта владних повноважень у суду виникає обов`язок відновити порушене право особи, зумовлене цими протиправними діями, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії, які максимально спрямовані на захист права особи, право якої порушене, та на відновлення законного становища. При цьому, важливого значення набуває чіткість та однозначність формулювання дій, які підлягають виконанню суб`єктом владних повноважень.

В розрізі викладеного, суд вважає, що позовна вимога зобов`язального характеру, а саме зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :02:004:1098, площею 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1 , також підлягає до задоволення.

Згідно із статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням зазначеного суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, викладену у листі від 01.04.2020 №18-19-0.62-2107/2-20, у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:1098.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:1098, площею 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Лановецька міська рада Лановецького району Тернопільської області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Незалежності, 34,м. Ланівці,Лановецький район, Тернопільська область,47401 код ЄДРПОУ/РНОКПП 04396288);

відповідач:

- Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Лисенка, 20а,м. Тернопіль,46002 код ЄДРПОУ/РНОКПП 39766192);

третя особа:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) .

Головуючий суддя Баб`юк П.М.