Справа № 300/1832/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1832/20 пров. № А/857/11671/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Акціонерне товариство "Банк Форвард" про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2020 року ВП №62377307, -

суддя в 1-й інстанції Остап`юк С.В.,

час ухвалення рішення 10.08.2020 року, 14:10 год.,

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 14.08.2020 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Акціонерне товариство "Банк Форвард" (далі третя особа) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2020 року ВП № 62377307.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідач діяв в межах норм чинного законодавства, оскільки третьою особою було надано довідку про наявність у позивача відкритого рахунку в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою м. Київ, вул. Саксаганського, 105, тобто у позивача наявне майно на території виконавчого округу де діє відповідач.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 02.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. здійснено виконавчий напис № 1683, згідно з яким звернено стягнення з позивача на користь третьої особи заборгованості в розмірі 13207,69 грн.

18.06.2020 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62377307 з виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Кравець О.О., про стягнення з позивача, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь третьої особи заборгованість в розмірі 13207,69 грн.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року № 1403-VIII (далі Закон № 1403).

Місце виконання рішення, згідно з п. 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, визначається відповідно до вимог, встановлених ст. 24 Закону № 1404.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 1403 про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 вищевказаного Закону у повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначається виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

У свою чергу, відповідно до ч. 1, 2 ст. 25 Закону № 1403 виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону № 1404 знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 1403 фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом № 1404.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що зареєстрованим місцем проживання позивача є с. Радча, Івано-Франківської області, що не оспорюється відповідачем.

Разом з тим, постанову про відкриття виконавчого провадження прийнято приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва.

Відповідач зазначає, що позивач є власником карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у третьої особи, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105, та послався на довідки банку, а тому виконавче провадження відкрито за місцем знаходження майна позивача відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно зі ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року № 2346-III (далі Закон № 2346) кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно з п.п. 6.1, 6.2 ст. 6 вищевказаного Закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в п. 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки у будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки (п. 7.1 ст. 7 Закону № 2346).

За приписами пп. 7.1.4 п. 7.1 ст. 7 Закону № 2346 особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками.

Згідно з пп.7.1.5 п. 7.1 ст. 7 Закону № 2346 зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Отже, проаналізувавши вищенаведені правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що безготівкові кошти, які перебувають на рахунках у банках, є об`єктом права власності і такий висновок узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.09.2018 року у справі № 905/3542/15.

Зі змісту заяви третьої особи про примусове виконання рішення, направлених відповідачу, вбачається, що стягувач просив приватного виконавця відкрити виконавче провадження саме за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника.

Згідно з листами третьої особи, доданими до заяви про примусове виконання рішення, у позивача є рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня, відкритий у третьої особи, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ані заява стягувача, ані листи третьої особи не є належними доказами наявності грошових коштів боржника на рахунку, відкритому в установі банку, оскільки такі підтверджують наявність лише відкритого рахунку, а не коштів на ньому.

У матеріалах виконавчого провадження, які були надані відповідачем до суду першої інстанції в якості доказової бази, відсутні документи, що підтверджують наявність власних коштів на рахунку позивача.

Апеляційний суд зазначає, що наявність у позивача відкритого банківського рахунку ще не свідчить про наявність на цьому рахунку грошових коштів. Тобто, саме кошти боржника, які знаходяться на рахунку є майном, а не сам рахунок, відкритий боржником у банківській установі.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що для визначення місцезнаходження майна боржника важливим аспектом є саме наявність грошових коштів на банківських рахунках останнього, а не сам по собі факт відкриття такого рахунку, що не є тотожним.

Отже, у відповідача на час відкриття виконавчого провадження не було доказів наявності у боржника майна у виконавчому окрузі міста Києва, а тому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправною оскаржуваної постанови.

Крім того, колегія суддів зазначає, що фактично виконавче провадження відповідачем відкрито за місцезнаходження стягувача, що суперечить принципу, який закладений у ст. 24 Закону № 1404, а саме, що виконавче провадження відкривається за місцем проживання, перебування, знаходження боржника або його майна. Відкриття провадження за місцезнаходженням стягувача в такій ситуації чинним законодавством не передбачено.

Суд вважає помилковими доводи апелянта про те, що рахунок у банківській установі є майном боржника та наявність такого рахунку є достатньою підставою для визначення місцезнаходження майна, на яке має бути накладене стягнення, у розумінні положень Закону № 1404.

Не заслуговують на увагу зауваження відповідача про те, що він не може вчиняти жодних дій по перевірці інформації щодо боржника в силу вимог ч.5 ст. 24 Закону № 1404.

Апеляційна скарга не спростовує правильність доводів, якими мотивоване судове рішення та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 287,308,,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року у справі № 300/1832/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 09 грудня 2020 року