Справа № 120/1422/20-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1422/20-а

Головуючий у 1-й інстанції:Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

10 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління поліції охорони у Вінницькій області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

27 березня 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до управління поліції охорони у Вінницькій області, в якому просив:

-визнати протиправною відмову управління поліції охорони у Вінницькій області у проведенні в повному обсязі нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби ОСОБА_1 ;

-зобов`язати управління поліції охорони у Вінницькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недораховану та невиплачену грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 22 353,76 грн.

-стягнути з управління поліції охорони у Вінницькій області на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить, задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку матеріалам справи та доводам позивача.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно витягу з наказу управління поліції охорони у Вінницькій області № 22 о/с від 18.02.2020 року "По особовому складу" старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , звільнено зі служби у поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням). Вказаним наказом встановлено 13 років 02 місяці 05 днів вислуги.

17.03.2020 представником позивача подано адвокатський запит до управління поліції охорони у Вінницькій області щодо отримання позивачем одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби згідно ч. 2 ст. 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб в розмірі 25 відсотків середнього заробітку за кожний повний рік служби та компенсацію за невикористану відпустку у 2020 році.

Листом управління поліції охорони у Вінницькій області №695/43/21/01-2020 від 24.03.2020 представнику позивача надано відповідь, що при звільненні ОСОБА_1 було виплачено одноразову грошову допомогу згідно з Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та компенсацію за невикористану відпустку.

Не погоджуючись з діями управління поліції охорони у Вінницькій області, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу проведено нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер установлених на день звільнення.

Відповідно до наказу № 32 від 07.02.2020 року управління поліції охорони у Вінницькій області премія за лютий 2020 року позивачу встановлена на рівні 0% у зв`язку із грубим порушенням службової дисципліни, а відтак, вона не була включена до нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні.

Крім того, індексація, матеріальна допомога на оздоровлення та компенсація за невикористану відпустку є одноразовими видами грошового забезпечення та не виплачуються щомісяця, а тому відповідно до вимог п. 23 розділу І Наказу № 260 не враховуються при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги позивача управління поліції охорони у Вінницькій області діяло на підставі, у межах та у спосіб, що визначені чинним законодавством, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги судом встановлено, що апелянт фактично не погоджується з розміром виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні, при цьому сума компенсації за невикористану відпустку позивачем не оскаржується.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII), який набрав чинності 07.11.2015.

Частиною першою статті 94 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Відповідно до ст. 102 Закону України № 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (надалі - Закон № 2262-XII).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічне положення закріплено в абзаці четвертому пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Порядок № 393), за змістом якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Оскільки позивач має більше 10 років вислуги, у нього наявне право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року № 21-80а15, Верховного Суду від 26 червня 2019 року №821/3762/15-а.

Пунктами 1 та 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 року №988 встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Пунктом 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 встановлено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно п.п.9, 11, 12 розділу І Порядку №260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання.

Звернення поліцейського щодо неправильної виплати грошового забезпечення розглядаються в установленому законодавством України порядку.

Пунктом 23 Порядку № 260 передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Таким чином, при визначенні позивачу суми одноразової грошової допомоги при звільненні підлягають застосуванню положення Порядку № 260, що містять пряму вказівку обчислення такої допомоги з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

З матеріалів справи встановлено, що для обчислення позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні взято до розрахунку його місячне грошове забезпечення станом на день звільнення (лютий 2020), а саме: посадовий оклад 1 700 грн; оклад за спеціальним званням 1 000 грн; надбавка за вислугу років 810 грн, що підтверджується довідкою поліції охорони у Вінницькій області (а.с.47).

Відповідно до вказаної довідки одноразова грошова допомога при звільненні ОСОБА_1 нарахована у розмірі 11407 грн. та виплачена згідно з випискою по рахунку наданою ПАТ АБ "Укргазбанк" від 25.03.2020 року в сумі 11253,77 грн.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неврахування при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення та матеріальної допомоги на оздоровлення, оскільки, як вірно вказав суд першої інстанції, індексація не є видом грошового забезпечення, а матеріальна допомога на оздоровлення є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, у зв`язку з чим вказані виплати не можуть враховуватись при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні згідно п. 23 розділу І Наказу 260.

Крім того, відповідно до п. 8 розділу ІІІ Наказу № 260 при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції вказує, що грошова компенсація за невикористану відпустку є одноразовою компенсаційною виплатою, яка не входить до структури грошового забезпечення поліцейського та відповідно до вимог п. 23 розділу І Наказу № 260 не враховується при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визнання правомірними дій управління поліції охорони у Вінницькій області при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування індексації грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення, а також грошової компенсації за невикористану відпустку.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що пунктом 1 наказу управління поліції охорони у Вінницькій області №32 від 04.02.2020 за грубе порушення службової дисципліни, функціональних обов`язків р. ІІ п. 11, п. 14 наказу МВС України №577-17 р. "Про організацію службової діяльності поліції охорони з питань забезпечення фізичної охорони об`єктів" та наказу МВС України №1179 від 19.11.2016 "Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських" старшому сержанту поліції ОСОБА_1 встановлено преміальну надбавку за лютий 2020 в розмірі 0%.

Отже, сума одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу обчислювалась за умовами Порядку № 260, виходячи з суми грошового забезпечення на день звільнення позивача.

Враховуючи вказане, оскільки премія на день звільнення позивача управління поліції охорони у Вінницькій області не встановлювалась, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем вірно визначено розмір одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, 15.07.2020 до суду апеляційної інстанції надійшла зава ОСОБА_1 про зупинення провадження у даній справі, оскільки Вінницьким окружним адміністративним судом здійснюється розгляд адміністративної справи №120/2441/20 за позовом ОСОБА_1 до управління поліції охорони у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу управління поліції охорони у Вінницькій області №32 від 04.02.2020 та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 зупинено провадження у справі № 120/1422/20-а до набрання законної сили рішення Вінницького окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 120/2441/20-а за позовом ОСОБА_1 до управління поліції охорони у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вичинити дії.

02.12.2020 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення провадження у справі у зв`язку з набранням законної сили рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.10.2020 в адміністративній справі № 120/2441/20-а за позовом ОСОБА_1 до управління поліції охорони у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вичинити дії.

Згідно долученої до матеріалів справи копії рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.10.2020, рішення суду набрало законної сили 01.12.2020.

Судом апеляційної інстанції зі змісту рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.10.2020 у справі № 120/2441/20-а встановлено, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п. 1 наказу №32 від 07.02.2020 року управління поліції охорони у Вінницькій області "Про порушення функціональних обов`язків та покарання винних". Зобов`язано управління поліції охорони у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти - премію за лютий 2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, з врахуванням встановлених рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.10.2020 у справі № 120/2441/20-а обставин, колегія суддів вважає, що при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем має бути врахована премія за лютий 2020 року, згідно п. 23 Порядку №260.

Крім того, оскільки відповідачем при звільненні ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі в розмірі 11 253,77 грн., суд апеляційної інстанції зазначає про необхідність врахування вказаної суми при здійсненні виплати позивачу на виконання рішення суду з урахуванням встановлених обставин справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням премії за лютий 2020 року з врахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Отже, враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково, оскільки визначення розміру премії за лютий 2020 року, з врахуванням якої має здійснюватися обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні, належить до дескриційних повноважень відповідача.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на недоведеність обставин, неврахування усіх обставин в справі, що мають значення для її вирішення, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи встановлено, що за подання адміністративного позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 27.03.2020 та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 1261.20 грн., що підтверджується квитанцією №16 від 30.06.2020.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції задовольнив адміністративний позов частково, на користь ОСОБА_1 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління поліції охорони у Вінницькій області (м. Вінниця, пров. Залізничний, 4, ) судовий збір в розмірі 1 051,00 грн.

Щодо клопотання представника позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З матеріалів справи встановлено, що 16.03.2020 між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги №16/03/20, згідно п. 1.1 якого визначено, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до належного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не більше 6 місяців з дня його підписання і пролонгації не підлягає.

На підтвердження понесених витрат представником позивача до матеріалів справи долучено уточнений акт виконаних робіт з детальним описом робіт від 15.09.2020, квитанцію до прибуткового касового ордеру №3 від 16.03.2020 на суму 9000 грн. та прибутковий касовий ордер №6 від 15.09.2020 на суму 2550 грн.

Зі змісту уточненого акта приймання-передачі виконаних робіт від 15.09.2020 вбачається, що адвокат ОСОБА_2 надав позивачу наступну правничу допомогу, а саме:

-усна консультація з вивчення документів 350 грн. (тариф за одну годину 350 грн.);

-правовий аналіз правочину 500 грн. ( тариф 500 грн.);

-складання адвокатського запиту 700 грн. (тариф за одну сторінку 350 грн.*2 сторінки);

-складання позовної заяви 3000 грн. (тариф за одну сторінку 500 грн.*6 сторінок);

-складання апеляційної скарги 4200 грн. (тариф за одну сторінку 600 грн.*7 сторінок);

-складання клопотань, додатків до апеляційної скарги 1400 грн. (тариф за одну сторінку 350 грн.*4 сторінки);

-складання клопотань про зупинення та поновлення провадження у справі 1400 грн. (тариф за одну сторінку 350 грн.*4 сторінки).

На підставі вищезазначеного, представник позивача в прохальній частині апеляційної скарги просить стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в сумі 11 550 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

При дослідженні матеріалів справи не знайшли підтвердження витрати представника позивача на складання клопотань про зупинення та поновлення провадження у справі на суму 1400 грн., оскільки заява про зупинення провадження у справі від 15.07.2020 підписана ОСОБА_1 , а не адвокатом Сіроштаном Р.М.

Крім того, колегія суддів не враховує в загальну суму витрат на правову допомогу клопотання про поновлення провадження у справі від 02.12.2020, оскільки вказане клопотання подано після закінчення дії Договору про надання правничої (правової) допомоги №16/03/20.

Отже, суд вважає, що сума в розмірі 1400 грн. підлягає виключенню з витрат на правову допомогу.

Щодо адвокатського запиту, складеного представником позивача на суму 700 грн., клопотання про витребування доказів та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні на суму 1400 грн. колегія суддів вважає частково необґрунтованими вказані витрати, оскільки адвокатський запит містить лише одне питання до відповідача, натомість основний текст запиту складають реквізити документа та посилання на норми права. Аналогічні висновки встановлені судом щодо клопотань, які заявлялись представником позивача, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про завищення представником позивача та виключення з загальної суми витрат на складання адвокатського запиту в розмірі 350 грн., клопотання про витребування доказів в розмірі 350 грн. та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні в розмірі 350 грн.

Щодо складання представником позивача позовної заяви на суму 3000 грн. та апеляційної скарги на суму 4200 грн., колегія суддів приходить до висновку, що сума правничої допомоги в частині вказаних витрат не є співрозмірною до предмету спору, оскільки справа є малозначною, у зв`язку з чим суд зазначає про застосування принципу співмірності та враховує до складу витрат 1500 грн. за складання позовної заяви та 2200 грн. за складання апеляційної скарги.

Крім того, колегією суддів також встановлено розбіжності в додатку №2 до Договору про надання правничої допомоги про попередній розрахунок витрат та в акті приймання-передачі виконаних робіт від 15.09.2020 щодо кількості сторінок позовної заяви, складеної представником позивача, що впливає на визначення розміру правової допомоги за даний вид послуги.

Отже, загальна сума витрат на професійну правничу допомогу за результатами апеляційного розгляду складає 5600 грн.

Разом тим, враховуючи положення ч. 3 ст. 139 КАС України, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі в розмірі 2800 грн.

Таким чином, з врахуванням вказаного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань управління поліції охорони у Вінницькій області судового збору в розмірі 1051 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2800 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони у Вінницькій області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління поліції охорони у Вінницькій області у проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в повному обсязі.

Зобов`язати управління поліції охорони у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з врахуванням премії за лютий 2020 року з врахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань управління поліції охорони у Вінницькій області судовий збір в розмірі 1 051 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 800 грн.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Ватаманюк Р.В.