Справа № 1440/2478/18
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 р. № 1440/2478/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді УстиноваІ.А., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ " НІКОН - БУД ", вул. Мала Морська, 58, м. Миколаїв, 54002

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 26.06.2018 р. № 7, № 7,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нікон-Буд" (далі - позивач або Товариство) звернулось з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (надалі - відповідач або ГУ ДФС), в якому просить суд визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 26 червня 2018 р. № № 7, 7, якими позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість (надалі - ПДВ) та зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ, відповідно.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.04.2019р. позов ТОВ "Компанія "Нікон-Буд" задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № 7 і № 7, прийняті 26 червня 2018 р. Головним управлінням ДФС у Миколаївській області.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019р. апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Миколаївській області залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.07.2020р. касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнено частково: рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 скасувано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.07.2020р. № 57/02-10 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 1440/2478/18 між суддями для нового її розгляду» та витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2020р. справу № 1440/2478/18 передано на розгляд судді Устинову І.А.

Відповідно до довідки 10.08.2020р. суддя Устинов І.А. перебував на лікарняному в період з 03.08.

Ухвалою суду від 10.08.2020р. справу № 1440/2478/18 прийнято до провадження судді Устинова І.А. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 04.11.2020р. суд призначив справу № 1440/2478/18 призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Виходячи з матеріалів справи, судом встановлено, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказав в позові, що висновок відповідача про відсутність реального виконання договірних зобов`язань з боку низки контрагентів, ґрунтується на бездоказових припущеннях та спростовуєтеся наданими як під час перевірки, так і до суду, первинними документами, які відповідають вимогам законодавства. Крім того, такий висновок відповідача суперечить принципу індивідуальної відповідальності та судовій практиці Європейського суду з прав людини. У судовому засіданні 21.10.2020р.представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов повністю.

Відповідач адміністративний позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні у зв`язку з тим, що перевіркою Товариства не підтверджена реальність його господарських операцій щодо постачання товару і виконання будівельних робіт з низкою контрагентів. Підставою для такого висновку, стала наявність кримінальних проваджень стосовно більшості контрагентів позивача. Крім того, відповідач вказує на відсутність у контрагентів необхідної кількості працівників для виконання задекларованого обсягу будівельних робіт.

У відповіді на відзив наданої представником позивача до суду 09.09.2020р., вказано, що відповідач фактично констатує , що порушення відбувається не ТОВ "КОМПАНІЯ "НІКОН-БУД", а контрагентами, та не зважаючи на таке, до відповідальності притягується лише позивач. Всупереч доводам відповідача, жодного обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, щодо будь-якого з контрагентів позивача , перевіряючими у відзиві не наводиться. Більш того норми Податкового кодексу України не ставлять у залежність право ТОВ "КОМПАНІЯ "НІКОН-БУД" на формування податкового кредиту від фактичної сплати сум податків до бюджету постачальниками товарів (робіт, послуг) по ланцюгу поставки, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, сплатив ПДВ в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), а реальність операцій з придбання ним товарів (робіт, послуг) контролюючим органом не спростована. Порушення платником податку постачальником податкового законодавства не може бути підставою для позбавлення ТОВ "КОМПАНІЯ "НІКОН-БУД" права на отримання податкової вигоди у податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов`язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, перевіряючими взагалі не встановлені». Позивач вважає, що господарські операції для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Позивачем в обгрунтування позову та при перевірці надано всі первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій з контрагенти, що перевірялись відповідачем.

Ухвалою від 24.11.2020р. суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті на 08.12.2020р.

07.12.2020р. від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи призначеної на 08.12.2020р. за його відсутності, позовні вимоги представник позивача підтримав повністю.

На підставі ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути адміністративний позов в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

У червні 2018 року ГУ ДФС в Миколаївській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та з контрагентами-покупцями, яким у подальшому були реалізовані товари (послуги), придбані у контрагентів-постачальників у період з 2015 по 2017 роки.

За результати відповідачем складено Акт від 13 червня 2018 р. № 1499/14-29-14-07/38841179 (надалі - Акт перевірки) (т. 1 а. с. 20-133).

У висновку Акту перевірки вказано на такі порушення з боку позивача:

1) ст. 198 п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3., ст. 200 п. 200.1., п. 200.2. Податкового кодексу України (надалі - ПК України), в результаті чого занижений ПДВ на загальну суму 2 053 497,0 грн.;

2) ст. 198 п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3., ст. 200 п. 200.4. ПК України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення ПДВ в розмірі 196 482,0 грн.

На підставі Акту перевірки, 26 червня 2018 р. ГУ ДФС прийняла податкові повідомлення-рішення:

1) № 7, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 2 053 497,0 грн. та застосовано штраф в розмірі 513 374,25 грн.;

2) 7, яким зменшено розмір від`ємного значення ПДВ за травень 2015 р. на 955,0 грн., за серпень 2017 р. на 94 792,0 грн. і за жовтень 2017 р. на 100 735,0 грн. (т. 1 а. с. 136-140).

Не погодившись з цими рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної Фіскальної Служби України, яка залишила скаргу без задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення без змін (т. 1 а. с. 141-152).

Як слідує з Акту перевірки та відзиву ГУ ДФС, єдиною підставою для нарахування позивачу ПДВ і застосування штрафу, а також зменшення розміру від`ємного значення ПДВ, послугував висновок інспекторів про відсутність постачання товару та виконання будівельних робіт з боку таких контрагентів, як ТОВ "Лекс Про", ТОВ "Юкатан-Груп", ТОВ "БК" "Перспектива Моноліт", ПП "СКН-Груп", ТОВ "Альтар Груп", ТОВ "Енерго-Альтернатива", ТОВ "НКТрейд", ТОВ "Трейд-Гарант", ТОВ "Мегаполіс Буд", ПП "Телец-Юг", ТОВ "Дрим Тайм", ТОВ "Рейдпром".

Із ТОВ "Лекс Про", ТОВ "Енерго-Альтернатива", ТОВ "Трейд-Гарант" і ПП "Телец-Юг" позивач уклав договори постачання, на підставі яких отримував будівельні матеріали та устаткування (т. 3 а. с. 86-88, 96-98, 108-110, 114-116, 119-121, 126-128, 132-134, 137-139, 149-151). З іншими підприємствами позивачем були укладені договори, за умовами яких контрагенти виконували будівельні (ремонтні) роботи на різних об`єктах (т. 1 а. с. 200-202, 219-221, 237-239, т. 2 а. с. 14-16, 29-31, 45-47, 59-61, 74-76, 93-95, 120-122, 138-140, 154-156, 176-178, 194-196, 224-226, 247-249, т. 3 а. с. 7-9, 24-26, 35-38, 55-57, 71-73, 156-158, 170-172, 195-197, 218-220, 239-241, т. 4 а. с. 28-30, 45-47, 58-60, 71-73, 88-90, 111-112, 140-142, 153-155, 188-190, 208-210).

Такі контрагенти, як ТОВ "Мегаполіс Буд" і ПП "Телец-Юг", здійснювали як постачання товару, так і виконували будівельні роботи.

Висновок контролюючого органу про порушення ТОВ "Компанія" Нікон-Буд" правил податкового обліку обґрунтований посиланням на те, що господарські операції з придбання товарів (будівельні матеріали та устаткування, призначеного для використання при здійсненні будівельних (ремонтних) робіт) та послуг (виконання будівельних і ремонтних робіт на ряді об`єктів (будівель, приміщень) в м. Миколаєві) у ТОВ "Лекс Про", ТОВ "Юкатан-Груп", ТОВ "БК" "Перспектива Моноліт", ПП "СКН-Груп", ТОВ "Альтар Груп", ТОВ "Енерго-Альтернатива", ТОВ "НКТрейд", ТОВ "Трейд-Гарант", ТОВ "Мегаполіс Буд", ПП "Телец-Юг", ТОВ "Дрим Тайм", ТОВ "Рейдпром" фактично не відбулися, зважаючи на їх безтоварність, як операцій із фіктивними суб`єктами підприємницької діяльності. Відтак, у Товариства не було правових підстав для збільшення в податковому обліку з ПДВ сум податкового кредиту за рахунок сум ПДВ, нарахованих (сплачених) у ціні придбання товарів (послуг) в цих операціях.

Як на підставу висновку про фіктивність вище зазначених контрагентів-постачальників в акті перевірки зроблено посилання на інформацію, отриману з баз даних ДФС України, та податкову інформацію, отриману ГУ ДФС за результатами заходів податкового контролю, відповідно до якої контрагенти Товариства не мають матеріально-технічних та трудових ресурсів, які об`єктивно необхідні для здійснення як господарської діяльності в цілому, так і для виконання робіт за характером (зокрема, ремонт теплового вузла, облаштування та реконструкція систем опалення, вентиляції, електричні роботи) та в обсягах, вказаних в наданих позивачем під час перевірки актах приймання - виконаних робіт (форма КБ-2), довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3), що підтверджується розрахунками Міністерства соціальної політики України тривалості робочого часу для виконання відповідних робіт; дозвільні

документи на виконання ремонтних, монтажних, будівельних робіт (ліцензії, дозволи компетентного органу на виконання робіт підвищеної небезпеки) їм не видавалися; вони фігурують в кримінальних провадження, порушених за фактом фіктивного підприємництва; їх вид діяльності (неспеціалізована оптова торгівля, зокрема продуктами харчування) не відповідає виду діяльності, у межах якої задокументовані господарські операції з позивачем; невідповідність асортименту придбаних товарів (послуг) в податкових накладних, за якими вони задекларували податковий кредит, найменуванню товарів (послуг) в податкових накладних, виписаних на адресу позивача.

Свідченням безтоварності операцій позивача з придбання товарів (послуг) у вищевказаних контрагентів контролюючий орган визнав також такі обставини, як відсутність у Товариства на момент перевірки сертифікатів відповідності на товар, журналу реєстрації виданих довіреностей на отримання ТМЦ, товарно-транспортних накладних (подорожних листів); наявність в бухгалтерському обліку кредиторської заборгованості по розрахунках за придбані товари (послуги).

Відповідно до абзацу першого пункту 44.1 статті 44 ПК (у редакції, що діяла на момент спірних правовідносин; далі - так само) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий цього пункту).

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність'' від 16.07.1999 №996-XIV (у редакції, чинній станом на період спірних операцій) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких визначений цією нормою.

Підпунктом ''а'' пункту 198.1 статті 198 ПК встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункту 198.6 статті 198 ПК).

Вимоги до змісту податкової накладної та щодо її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних встановлені нормами пунктів 201.1 та 201.10 статті 201 ПК.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції з придбання (виготовлення) товарів (послуг), суми ПДВ в ціні за які можуть бути включені до податкового кредиту, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та податковою накладною, оформленою та зареєстрованою в установленому статтею 201 ПК порядку.

Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення

або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина перша статті 90 цього ж Кодексу).

Таким чином, оцінивши доази у справі, суд приходить до висновку, що придбання Товариством товарів (послуг) у ТОВ "Лекс Про", ТОВ "Юкатан-Груп", ТОВ "БК" "Перспектива Моноліт", ПП "СКН-Груп", ТОВ "Альтар Груп", ТОВ "Енерго-Альтернатива", ТОВ "НКТрейд", ТОВ "Трейд-Гарант", ТОВ "Мегаполіс Буд", ПП "Телец-Юг", ТОВ "Дрим Тайм", ТОВ "Рейдпром" підтверджується наданими позивачем належним чином оформленими первинними документами та супутніми документами, копії яких є в матеріалах справи, а укладені позивачем із зазначеними контрагентами договори спрямовані на настання реального господарського результату, що, за висновком судів, є достатнім для встановлення факту господарських операцій між позивачем та цими контрагентами.

Матеріали справи містять надані позивачем первинні документи, а саме довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, які не мають дефектів змісту або форми. Акт перевірки Товариства також не містить зауважень щодо документарного оформлення господарських операцій позивача з вищенаведеними контрагентами.

Аналізуючи можливість виконання контрагентами договірних зобов`язань перед повивачем, поза увагою відповідача залишилось те, що основним видом господарської діяльності всіх без винятку контрагентів, які виконували будівельні (ремонтні) роботи, є будівництво житлових і нежитлових будівель, а постачальників товару - неспеціалізована оптова торгівля, тобто предмет договорів позивача з контрагентами, цілком узгоджується із їх профільною діяльністю.

Встановлення, визначення або визнання «реальності» або «нереальності» господарської операції або первинних документів, підтвердження або непідтвердження фактів, що мають юридичне значення, лежить поза межами компетенції контролюючих органів, яка вичерпно окреслена їх правами, передбаченими ст. 20 ПК України.

Це ж стосується і висновку контролюючого органу про нікчемність (нереальність) угод, що віднесено виключно до компетенції суду і аж ніяк не до повноважень відповідача.

Нікчемними є обґрунтування позиції відповідача начебто наявними кримінальними провадженнями стосовно контрагентів позивача «за ланцюгом постачання» без зазначення їх номерів та результатів їх розслідування/судового розгляду.

Тож вчинення дій, прийняття рішень, що не передбачені законом для контролюючого органу є протиправним і таким, що суперечить ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Докази, якими підтверджується обгрунтованість формування податкового кредиту ТОВ «Нікон-Буд», додаються до позовної заяви в належним чином засвідчених копіях.

Відповідно до вимог п.п. 198.1, 198.3 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2. 200.4 ПК України:

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховаиі у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонд та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України:

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Статтею 198.3 ПК України визначено, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (ст.200.1 ПК України).

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (ст.200.1 ПК України).

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, ще реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті,

така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (утому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ст.200.4 ПК України).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частина друга ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У п. 71 рішення ЄСПЛ по справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що «... компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обоє язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

У п. 23 рішення по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії» (заява №6689/03) вказано, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку нього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкцій Однак це не мало б прямого впливу на оподаткування організації-заявника.

У п. 53 рішення по справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03) вказано, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У п. 110 рішення по справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаї» та Вуліч проти Швеції» (заява №36985/97) визначено, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Нарешті, п. 38 рішення по справі «Інтерсплав проти України» (заява № 803/02) визначено, що у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ГУ ДФС визначивши в Акті перевірки порушення з боку ТОВ «НІКОН-БУД», на думку суду зробив хибний висновок, заснований на припущеннях, та не підтвердженим жодним належним та допустимим доказом.

Згідно приписів ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку суд вважає, що податковий орган, складаючи акт перевірки та податкові повідомлення-рішення, діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не довів та не обґрунтував її.

За таких обставин позов належить задовольнити, оскільки він обґрунтований та підтверджений матеріалами справи.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ " НІКОН - БУД " (вул. Мала Морська, 58,Миколаїв,549) до Головне управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6,Миколаїв,549) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26 червня 2018 р. № № 7, 7 винесені Головним управлінням ДФС у Миколаївській області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов