Справа № 400/1319/20
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1319/20

Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв 26 червня 2020 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області, а саме: визнання протипаврними дії щодо призначення позивачу пенсії за віком, з урахуванням вимог ч. 2 ст.40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки та дій щодо відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком; зобов`язання здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016, 2017, 2018 роки, починаючи з 17 квітня 2019 року та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог, так як позивач отримував пенсію за вислугу років, відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та звернувся до пенсійного органу із заявою про призначено пенсії за віком, тобто здійснив перехід на інший вид пенсії за іншим законом, внаслідок чого при призначенні позивачу пенсії за віком правомірно використано середній показник заробітної плати за 2014-2016 роки.

Крім того, пенсійний орган вважає, що у позивача відсутнє право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена п. 7-1 розділу XV ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як ним вже отримувалась пенсія по вислузі років за ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу 06 лютого 2015 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (а. с. 21).

При цьому, виплата пенсії позивачу не здійснювалась, оскільки позивач продовжив працювати за спеціальністю з 09 лютого 2015 року.

Згодом, 17 квітня 2019 року позивачу за його заявою призначено пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір якої розраховано із застосуванням середньої заробітної плати за 2014-2016 роки (а. с. 41).

Крім того, при призначенні позивачу пенсії за віком йому не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій.

Тому, 10 січня 2020 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про надання письмових роз`яснень щодо невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій (а. с. 65).

Листом від 21 січня 2020 року пенсійним органом повідомлено про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги при переведенні на пенсію за віком (а. с. 11).

Не погоджуючись з вищевказаними обставинами позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин пенсійним органом протиправно застосовано показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки при здійсненні обрахунку розміру пенсії позивача за віком, а також безпідставно не виплачено позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, з чим частково погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

При цьому, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Згідно п. 7-1 розділу XV ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності відмови пенсійного органу у застосуванні показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передували року призначення нового виду пенсії за віком, відповідно до положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В даному випадку, сторонами у справі не заперечується, що з 06 лютого 2015 року позивачу призначено пенсію по вислузі років згідно п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, виплату пенсії позивача зупинено з 09 лютого 2015 року у зв`язку з працевлаштуванням позивача за спеціальністю.

З іншого боку, у зв`язку з набуттям права на отримання пенсії за віком на підставі ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся у квітні 2019 року до пенсійного органу із заявою про переведення його на відповідну пенсію.

Між тим, з аналізу ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що ним регламентовано порядок призначення пенсії шляхом переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

При цьому, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої положеннями ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,

В свою чергу, колегія суддів вважає, що у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, так як першочергово позивачу призначено пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше.

В даному випадку, вказаний висновок колегії суддів відповідає правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року (справа № 21-612а14) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 876/5312/17).

Тому, колегія суддів вважає, що у межах спірних правовідносин при призначенні пенсії позивача за ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення заявлених позовних вимог в цій частині.

З іншого боку, щодо наявності у позивача права на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена п. 7-1 розділу XV ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу вищевикладених положень пенсійного законодавства вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком будь-якого іншого виду пенсії.

При цьому, умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Тому, колегія суддів зазначає, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Поряд з цим, як встановлено судом першої інстанції, за заявою позивача з 06 лютого 2015 року вже призначалася пенсія за вислугу років, виплата якої припинена 09 лютого 2015 у зв`язку із працевлаштуванням позивач за спеціальністю.

Крім того, пенсійним органом надано до суду апеляційної інстанції протоколи виплати пенсії з яких вбачається, що за відповідні три дні позивачу нараховано 22,48 грн. пенсії.

Тобто до призначення позивачці пенсії за віком вона 3 дні отримувала пенсію за вислугу років, що позбавляє її права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у наступних постановах Верховного Суду: від 22 лютого 2018 року (у справі № 310/3774/17), від 27 листопада 2018 року (у справі № 328/1619/17), від 11 липня 2019 року (у справі №350/294/16-а), від 02 березня 2020 року (у справі 175/4084/16).

Тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального при вирішенні справи, що є підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року скасувати, в частині висновку про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій та зобов`язання виплатити ОСОБА_1 таку допомогу.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині залишити без змін рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року.

Здійснити новий розподіл судових витрат у справі та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір, у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.