Справа № 500/3031/20
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3031/20

07 грудня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Габрилецької С.Є.

представника позивача: Дарморіс О.М.;

представника відповідача: Смаль О.Н.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періодів роботи з 05.01.1981 по 28.07.1982 у Львівському заводі ім. Леніна та з 11.08.1982 по 27.12.1982 в Бережанському спецлісгоспзагу.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоди роботи з 05.01.1981 по 28.07.1982 у Львівському заводі ім. Леніна та з 11.08.1982 по 27.12.1982 в Бережанському спецлісгоспзагу при обчисленні розміру пенсії з 22 травня 2020 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з врахуванням періодів роботи з 05.01.1981 по 28.07.1982 у Львівському заводі ім. Леніна та з 11.08.1982 по 27.12.1982 в Бережанському спецлісгоспзагу з 22 травня 2020 року з врахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем при призначенні пенсії позивачу не враховано до страхового стажу періоди його роботи з 05.01.1981 по 28.07.1982 у Львівському заводі ім. Леніна та з 11.08.1982 по 27.12.1982 в Бережанському спецлісгоспзагу. Однак позивач не погоджується із такими діями відповідача, оскільки на його думку, факт його роботи у спірні періоди підтверджені належними та допустимими доказами, таким як записи у трудовій книжці і довідками.

Ухвалою судді від 16.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

11.11.2020 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що при обчисленні страхового стажу позивачу не враховано періоди роботи на Львівському заводі ім. Леніна з 05.01.1981 по 28.07.1982, оскільки запис у трудовій книжці про звільнення не завірено печаткою підприємства, у Бережанському спецлісгоспзагу з 11.08.1982 по 27.12.1982, оскільки запис про звільнення містить нечітке відображення печатки. Так як підтверджуючих документів за вказані періоди позивачем не надавались, відтак на думку відповідача, підстави для зарахування вищевказаних періодів роботи до страхового стажу на даний час відсутні.

Судове засідання 27.11.2020 не проводилося у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 09.06.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До вказаної заяви позивачем було долучено паспорт громадянина України; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; трудову книжку НОМЕР_1 від 09.08.1978; довідку видану Бережанським об`єднаним міським військовим комісаріатом від 10.01.2020 №3 про проходження військової служби; довідки №№03-02/14, 03-02/15 та 03-02/16 про заробітну плату, видані архівним відділом Бережанської районної державної адміністрації; атестат №478, виданий Технічним училищем №21, м. Львів.

Розглянувши подані документи з урахуванням даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий відповідач зарахував до страхового стажу позивача 39 років 09 місяців 17 дні та 22.05.2020 призначив ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до абзацу 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Однак згодом позивачу стало відомо, що відповідач при обчисленні його страхового стажу не врахував періодів роботи з 05.01.1981 по 28.07.1982 у Львівському заводі ім. Леніна та з 11.08.1982 по 27.12.1982 в Бережанському спецлісгоспзагу, у зв`язку із чим він звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо надання пояснень причин такого незарахування.

На вказане звернення відповідач листом від 22.09.2020 № 4604- 4699/Ф-02/8-1900/20 повідомив позивача про те, що період роботи на Львівському заводі ім. Леніна з 05.01.1981 по 28.07.1982 не враховано до його страхового стажу у зв`язку із тим, що запис про звільнення у трудовій книжці не завірений печаткою підприємства, а період роботи з 11.08.1982 по 27.12.1982 у Бережанському спецлісгоспзагу не врахований до його страхового стажу у зв`язку із тим, що запис про звільнення містить нечітке відображення печатки.

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Згідно записів із трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 (аркуш справи 16) позивач з 05.01.1981 по 28.07.1982 працював у Львівському заводі ім. Леніна та з 11.08.1982 по 27.12.1982 працював в Бережанському спецлісгоспзагу,.

На вказане звернення відповідач листом від 22.09.2020 № 4604- 4699/Ф-02/8-1900/20 повідомив позивача про те, що період роботи на Львівському заводі ім. Леніна з 05.01.1981 по 28.07.1982 не враховано до його страхового стажу у зв`язку із тим, що запис про звільнення у трудовій книжці не завірений печаткою підприємства, а період роботи з 11.08.1982 по 27.12.1982 у Бережанському спецлісгоспзагу не врахований до його страхового стажу у зв`язку із тим, що запис про звільнення містить нечітке відображення печатки.

Однак вказані періоди не зараховано відповідачем до страхового стажу позивача, оскільки запис про звільнення із Львівського заводу ім. Леніна у трудовій книжці не завірений печаткою підприємства, а запис про звільнення із Бережанського спецлісгоспзагу містить нечітке відображення печатки

З цього приводу суд зазначає, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

При цьому суд враховує архівну довідку від 30.10.2020 №2833/01-36 видану Державним архівом Львівської області, згідно якої слідує, що позивач працював у Львівському заводі ім. Леніна з 25.02.1981 по 28.07.1982.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що до зарахування до страхового стажу підлягають періоди його роботи з 25.02.1981 по 28.07.1982 у Львівському заводі ім. Леніна та з 11.08.1982 по 27.12.1982 в Бережанському спецлісгоспзагу при обчисленні розміру пенсії з 22 травня 2020 року.

Відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періодів роботи з 25.02.1981 по 28.07.1982 у Львівському заводі ім. Леніна та з 11.08.1982 по 27.12.1982 в Бережанському спецлісгоспзагу та зобов`язання зарахувати вказані періоди до страхового стажу позивача і провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з врахуванням вказаних періодів та виплачених сум.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періодів роботи з 25.02.1981 по 28.07.1982 у Львівському заводі ім. Леніна та з 11.08.1982 по 27.12.1982 в Бережанському спецлісгоспзагу.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоди роботи з 25.02.1981 по 28.07.1982 у Львівському заводі ім. Леніна та з 11.08.1982 по 27.12.1982 в Бережанському спецлісгоспзагу при обчисленні розміру пенсії з 22 травня 2020 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з врахуванням періодів роботи з 25.02.1981 по 28.07.1982 у Львівському заводі ім. Леніна та з 11.08.1982 по 27.12.1982 в Бережанському спецлісгоспзагу з 22 травня 2020 року з врахуванням виплачених сум.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 грудня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Баранюк А.З.