Справа № 320/5619/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5619/19 Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Карпушової О.В., Пилипенко О.Є.,

секретаря Ткаченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся у суд з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (далі - відповідач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 11 жовтня 2019 року про скасування посвідки на тимчасове проживання.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що жодних дій які б загрожували національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, правам і законним інтересам громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, не вчиняв.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на момент прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в розпорядженні управління була інформація, яка підтверджувала, що позивач має відношення до дій, які становлять загрозу громадському порядку, здоров`ю, правам і законним інтересах громадян України та інших осіб, що проживають на території України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач є громадянином Республіки Азербайджан.

Відповідно до свідоцтва про шлюб відділа державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області серії позивач 24 лютого 2015 року уклав шлюб з громадянкою України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася дитина - ОСОБА_2 .

15 травня 2019 року позивач документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні на підставі шлюбу з громадянкою України.

11 жовтня 2019 року до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов лист Національної поліції України щодо прийняття рішення про тимчасове проживання в Україні позивача у зв`язку з тим, що за попередньо отриманою інформацією, що надійшла до УБЗНГЛ ГУ НП в Київській області, в ході проведення заходів в Київській області встановлено, що 10 жовтня 2019 року було затримано позивача за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 Кримінального кодексу України (розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище).

Отримання зазначеної інформації стало підставою для прийняття відповідачем рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання позивача.

Уважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся з відповідними позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем діянь, які загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, не підтверджений, а оскаржуване рішення не містить обґрунтованих мотивів та фактів проявлення позивачем протиправної поведінки на території України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України є Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №3773-VI).

Згідно частини 3 статті 5 цього Закону іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах 4 - 15 та 18 статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Згідно частини 14 статті 4 Закону України №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах 3 - 12 цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Частиною 14 статті 5 Закону України №3773-VI закріплено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною 14 статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затверджений постановою Кабінета Міністрів України від 25 квітня 2018 року №332 (далі - Порядок №332).

Підстави скасування посвідки закріплені у пункті 63 цього Порядка.

Зокрема, згідно підпункта 4 означеного пункта посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Однак, ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем таких дій.

Факт затримання позивача, на шо посилається відповідач, не є належним доказом вчинення таких дій.

За такого правового врегулювання та обставин справи місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про неправомірність рішення відповідача від 11 жовтня 2019 року про скасування посвідки позивача на тимчасове проживання.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 289, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.В. Карпушова

О.Є. Пилипенко