Справа № 380/9968/20
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9968/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року

Москаля Р.М. розглянув в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, за участі товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни (далі - приватний виконавець, відповідач) з таким вимогами:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2020 ВП №63269461;

- визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 12.10.2020 ВП №63269461;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 12.10.2020 ВП №63269461.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. 12.10.2020 протиправно, з порушенням правил територіальної юрисдикції, відкрила виконавче провадження №63269461 на примусове виконання виконавчого напису №27421, виданого 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 20320,11 грн. В межах цього виконавчого провадження приватний виконавець 12.10.2020 винесла постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди. Позивачка вважає оскаржувані постанови, які винесені в межах виконавчого провадження №63269461 протиправними та такими, що прийняті всупереч вимогам статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». Позивачка в судовому засіданні вимоги підтримала та наполягає, що від народження зареєстрована, проживає та працює в місті Львові, що підтверджується паспортом громадянина України та зібраними в справі доказами. Договір з ПАТ «Дельта Банк», на якому приватний нотаріус протиправно вчинив виконавчий напис, також укладала в місті Львові; в місті Києві ніколи не проживала, будь-якого рухомого чи нерухомого майна, коштів чи рахунків не має.

Відповідач надіслала суду відзив на позовну заяву (а.с. 37-41), просить суд в задоволенні позову відмовити. Відповідач зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» звернулось із заявою про примусове виконання рішення щодо примусового виконання виконавчого напису №27421 від 08.09.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» коштів в розмірі 20320,11 грн. Зазначає, що у виконавчому написі №27421 від 08.09.2020 вказане місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Щодо наявних відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 в місті Львові, то з покликанням на норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказує на те, що фактичне і зареєстроване місце проживання фізичної особи можуть не співпадати, а з огляду на зміст виконавчого документа (вказано про проживання боржника в місті Києві) у виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу. Стверджує, що частина 5 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» лише «уповноважує», а не «зобов`язує» приватного виконавця перевіряти фактичне місце реєстрації чи проживання боржника, а в цій ситуації підстав для застосування згаданих повноважень не було. Відповідач вважає дії щодо винесення оскаржених постанов в межах виконавчого провадження №63269461 правомірними та такими, що вчинені в межах повноважень визначених Законом України «Про виконавче провадження».

На вимогу суду відповідач надала належні копії матеріалів виконавчого провадження №63269461 (а.с. 42-89).

Ухвалою від 25.11.2020 суд залучив до участі у справі товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Третя особа письмового пояснення щодо позову ОСОБА_1 не подала.

В судовому засіданні 08.12.2020 позивачка виступила з промовою, суд оголосив позицію відповідача та дослідив наявні в справі докази, після чого ухвалив постановити рішення в порядку письмового провадження 09.12.2020.

Суд вислухав позивачку, дослідив та оцінив аргументи заяв по суті спору (позову та відзиву), дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до даних паспорта громадянина України народилася та проживала в місті Львові, з 23.08.2011 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.88-89).

03.10.2014 ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки від №004-13503-031014, в котрому зазначене таке місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 (а.с. 43-45). Позивачка повідомила, що укладала цей договір у відділенні банку в місті Львові на вулиці Куліша.

08.09.2020 приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис №27421 щодо кредитного договору №004-13503-031014, укладеного 03.10.2014 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 . У виконавчому написі вказано, правонаступником всіх прав та обов`язків банку на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Відповідно до цього виконавчого напису загальна сума заборгованості за кредитним договором №004-13503-031014 від 03.10.2014, що підлягає стягненню складає 20320,11 грн. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником за кредитним договором вказано ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса проживання: АДРЕСА_4 (а.с. 46).

30.09.2020 ТОВ «ФК «АЛАНД» звернулося до приватного виконавця Кліченко О.А. із заявою вих.№20088336 про примусове виконання рішення (описаного вище виконавчого напису), в якій вказано такі реквізити боржника ОСОБА_1 : адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса проживання: АДРЕСА_4 (а.с.49).

12.10.2020 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. прийняла постанову №63269461 про відкриття виконавчого провадження щодо примусово виконання виконавчого напису №27421 від 08.09.2020 (а.с. 59). Відповідно до цієї постанови боржником є ОСОБА_1 , в постанові зазначено такі реквізити боржника: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Ця постанова 12.10.2020 скерована ОСОБА_1 рекомендованими листами (а.с.58) за такими адресами:

1) АДРЕСА_4 .

В наданих суду матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про дату вручення чи причини невручення поштового відправлення, скерованого на цю адресу;

2) АДРЕСА_3 . Це поштове відправлення вручене адресату 28.10.2020 (а.с.16, 17).

Після відкриття виконавчого провадження №63269461 приватний виконавець прийняла такі постанови:

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 12.10.2020 в сумі 219,88 грн. (а.с. 65-66);

- про стягнення з боржника основної винагороди від 12.10.2020 в сумі 2032,01 грн. (а.с. 62-63).

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права та міркуваннями щодо їх застосування:

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), а також Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону №1403-VIII).

Відповідно до статті 4 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», що визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, передбачено, що діяльність приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. Частиною 2 вказаної норми передбачено, що приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження" (частина перша статті 27 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

За заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону (пункт 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ).

Вимоги, яким повинен відповідати виконавчий документ наведені в статті 4 Закону №1404-VІІІ. Так, у виконавчому документі зазначаються, серед іншого:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти (абзац дев`ятий частини першої статті 4 Закону №1404-VІІІ).

Відповідно до норм статті 24 Закону №1404-VІІІ:

- виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу (частина перша);

- приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України (частина друга);

- виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України (частина четверта);

- у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби (частина п`ята).

Відповідно частин другої, першої статті 25 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Пунктом 4 частини другої статті 23 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Згідно з частиною шостою статті 25 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Стаття 28 Закону №1404-VІІІ визначає, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

Відповідно до частин першої, шостої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За визначення, наведеним в статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV (далі - Закон №1382-IV):

- місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

- документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист;

- реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Частинами десятою, одинадцятою статті 6 Закону №1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначає Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2020 №5492-VI (далі - Закон №5492-VI).

Відповідно до норм частини першої статті 4 Закону №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 7 Закону №5492-VI до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).

Згідно з частиною другою цієї статті у разі відсутності інформації, передбаченої зокрема, пунктами 9-14 частини першої цієї статті, вноситься відповідна відмітка.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

При прийнятті рішення суд керується такими міркуваннями:

Відповідно до інформації, отриманої з Єдиного реєстру приватних виконавців України, виконавчим округом приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни є місто Київ (а.с 87). Приписи статті 24 Закону №1404-VІІІ визначають, що приватний виконавець вправі прийняти до виконання виконавчий документ за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз норм ЦК України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дозволяє зробити висновок, що місцем проживання особи є житло, в якому вона проживає постійно/тимчасово. При цьому реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою, яку особа сама вибрала і за якою така вестиме листування з фізичними/юридичними особами, контролюючими органами, отримуватиме офіційну кореспонденцію. Відомості про місце проживання вносяться, серед іншого, до паспорту громадянина України.

Зареєстроване місце проживання фізичної особи також визначає як територіальну юрисдикцію судових справ за участі цієї особи, так і безпосередньо впливає на визначення місця виконання виконавчих документів щодо фізичної особи як боржника.

Наданий суду належний та достатній письмовий доказ (паспорт громадянина України з відмітками відповідного змісту в реквізитах «місце народження» та «місце проживання» (аркуші 1, 11-13 паспорта) підтверджує, що ОСОБА_1 народилася і проживає в місті Львові, змінювала місце проживання один раз межах цього міста та з 23.08.2011 проживає за такою адресою: АДРЕСА_2 .

Ця ж адреса зазначена як місце проживання ОСОБА_1 в кредитному договорі №004-13503-031014 від 03.10.2014, на котрому приватний нотаріус вчинив виконавчий напис №27421 від 08.09.2020, а також відображена в тексті самого виконавчого напису.

Наведені обставини вказують на те, що місце проживання ОСОБА_1 , боржника у виконавчому провадженні №63269461, є м. Львів, - яке не є виконавчим округом приватного виконавця Клітченко О.А.

Суд не бере до уваги покликання приватного виконавця в обгрунтування правомірності прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження на те, що у виконавчому написі №27421 від 08.09.2020 зазначено місце проживання ОСОБА_1 в місті Києві ( АДРЕСА_4 ). Суд враховує, що станом на дату відкриття виконавчого провадження у приватного виконавця були достовірні відомості щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , що підтверджувалися як текстом кредитного договору №004-13503-031014 від 03.10.2014, так і текстом виконавчого напису та заявою стягувача.

Водночас відомості щодо «місця проживання» ОСОБА_1 , відмінного від місця її «адреси реєстрації», не були підтверджені жодним документом, окрім заяви стягувача, котрий є зацікавленою особою.

Таким чином, на стадії прийняття рішення щодо відкриття виконавчого провадження приватний виконавець повинен був діяти добросовісно та з урахуванням описаних обставин щонайменше вжити заходів до перевірки відомостей про місце проживання боржника відповідно до частини п`ятої статті 24 Закону №1404-VІІІ, або ж повернути виконавчий документ стягувачу. Натомість відповідач із порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців відкрила виконавче провадження за наявності достовірних відомостей про зареєстроване місце проживання боржника.

Про недобросовісність та непослідовність дій відповідачки свідчить надіслання документів виконавчого провадження ОСОБА_1 на зареєстроване місце проживання ( АДРЕСА_2 ), адже за логікою відзиву та відповідно до змісту оскарженої постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.59) адреса боржника інша - АДРЕСА_1 .

Для суду залишається неочевидним походження відомостей у виконавчому написі щодо «місця проживання» боржника, відмінного від «зареєстрованого місця проживання». Позивачка заперечує факт проживання, реєстрації чи перебування в місті Києві за вказаною в оскарженому рішенні виконавця адресою, володіння там майном чи коштами, а долучені до справи письмові докази (паспорт, договір, відомості про місце роботи) підтверджують її свідчення.

Отже, виконавчий документ (виконавчий напис №27421 від 08.09.2020) у виконавчому провадженні №63269461 прийнято до виконання приватним виконавцем не за місцем проживання, перебування чи місцезнаходженням майна боржника - фізичної особи ОСОБА_1 , а в іншому виконавчому окрузі. В силу приписів пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VІІІ приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання. Оскільки таких дій приватний виконавець не вчинив, суд дійшов висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №63269461 від 12.10.2020 прийнята в порушення норм Закону №1404-VІІІ, є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд не може оминути увагою ту обставину, що приватний виконавець відкрила виконавче провадження на підставі неналежно оформлених документів (виконавчого напису №27421 від 08.09.2020 щодо «кредитного договору №004-13503-031014 від 03.10.2014»):

по-перше, відповідно до приписів пункту 2 глави 12 Порядку вчинення виконавчих дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок №№296/5) виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа. Відповідно до підпунктів 1.1., 1.2 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку №296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 глави 16 розділу II Порядку №296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

В підпункті 3.2. пункту 3 глави 16 розділу II Порядку №296/5 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 (далі - Перелік №1172).

Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 Перелік №1172 доповнено новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.".

Разом з тим, судовим рішенням, що набрало законної сили (постановою Київського апеляційного адміністративного суд від 22.02.2017 у справі №826/20084/14) визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема:

«п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів:

"Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту:

"Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.".

Відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Отже, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 в частині, що стосується вчинення нотаріусами виконавчого напису на підставі не посвідчених нотаріально кредитних договорів втратив чинність з 22.02.2017.

Враховуючи наведені вище обставини суд дійшов висновку, що 08.09.2020 (тобто після 22.02.2017) в Україні відсутні підстави для вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які не є нотаріально посвідченими. Оскільки договір 004-13503-131014 від 03.10.2014 з ОСОБА_1 не був нотаріально посвідченим, то відсутні підстави для стягнення заборгованості на підставі такого договору шляхом вчинення на ньому виконавчого напису.

- по-друге, цей договір укладено ОСОБА_1 з ПАТ «Дельта Банк», а не з третьою особою - ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», а до заяви стягувача не додано ані згаданих у виконавчому написі договорів уступлення/переуступлення прав вимоги, ані рішень суду про заміну сторони у виконавчому документі тощо;

- по-третє, вказані у виконавчому написі реквізити (дата, номер) стосуються договору на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, а не кредитного договору, а в тексті виконавчого напису не згадуються докази, на підставі котрих визначено сума заборгованості (напр., виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості).

Тому, навіть якщо припустити помилку виконавця в питанні місця виконання, це не знімає питань щодо добросовісності дій по відкриттю виконавчого провадження на підставі описаного вище виконавчого документа.

Суд також враховує, що єдиним документом, в якому вказано адресу місця проживання ОСОБА_1 в місті Києві, є заява стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»; ця особа залучена до участі у справі, проте не відреагувала на пропозицію надати пояснення щодо цього позову, доводів позивачки не спростувала. Отже, єдиним джерелом інформації щодо нібито проживання ОСОБА_1 в місті Києві є заява стягувача, який є зацікавленою особою, проте не підтверджує вказаних ним відомостей будь-якими доказами.

Підсумовуючи свої висновки, суд пересвідчився, що виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 20320,11 грн. відкрито приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. із порушенням статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», статті 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та на підставі неналежного виконавчого документа, тому постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №63269461 від 12.10.2020 є протиправною та підлягає скасуванню. Похідні позовні вимоги про скасування решти прийнятих в межах цього виконавчого провадження постанов (про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди від 12.10.2020) також підлягають до задоволення, оскільки ці виконавчі дії вчинено неповноважним суб`єктом, що протиправно відкрив виконавче провадження №63269461.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного виконавця Клітченко О.А. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України та враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд стягує на користь позивачки суму сплаченого нею судового збору за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 262, 287, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, винесені в межах виконавчого провадження №63269461: про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2020, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 12.10.2020, про стягнення з боржника основної винагороди від 12.10.2020.

Стягнути з приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни (02002, місто Київ, вул. Окіпної Раїси, 4, корп.А, офіс 35А) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1680 (одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 80 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його підписання. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Москаль Р.М.