Справа № 2а-1670/6083/11
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2011-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2011 року < ЧАС >м. ПолтаваСправа № 2а-1670/6083/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Молодецького Р.І.,

при секретарі Лазаренко У.І.,

за участю:

позивач - ОСОБА_1

представника позивача - Корсун С.В.

представника відповідача - Смик В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Леміш торг" про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2011 року суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Леміш торг" про скасування податкового повідомлення-рішення від 07 червня 2011 року № яким позивачу визначено податкове зобов`язання з ПДВ в сумі 10511,46 грн. з яких: 8409,17 грн. за основним платежем, 2102,29 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що висновок відповідача про завищення позивачем податкового кредиту на суму ПДВ в розмірі 8409,17 грн. у грудні 2009 року є безпідставним та необгрунтованим. Свої твердження суб`єкт підприємницької діяльності доводить тим, що його право на податковий кредит підтверджується отриманою податковою накладною від 25 грудня 2009 року №748, виданою ТОВ "Леміш торг", а також первинною документацією якою супроводжувалась дана господарська операція. Також позивач зазначає, що порушення проти директора ТОВ "Леміш торг" кримінальної справи не позбавляє товариство права видавати податкові накладні, а також не свідчить про ознаки фіктивності вказаного суб`єкта господарювання. Посилаючись на вказані обставини просить суд скасувати спірне податкове повідомлення-рішення.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

У запереченнях посилалися на те, що податковим органом встановлено, що в порушення п.п. 7.2.1,п. 7.2, п.п. 7.4.1 та п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.5. 7.5 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість позивачем віднесено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість, за придбані автозапчастини у ТОВ "Леміш торг" яке на думку податкового органу містить ознаки фіктивного підприємства та здійснює діяльність спрямовану на надання податкової вигоди позивачу. Також контролюючий орган зауважив, що ознакою безтоварності правочину між позивачем та ТОВ "Леміш торг" є відсутність первинної документації, яка повинна супроводжувати дану господарську операцію, а саме товарно-транспортних накладних які повинні вказувати на транспортування придбаних автозапчастин. Крім того, позивач не надав доказів використання придбаного товару у власній господарській, що позбавляє його права відносити сплачені ним суми ПДВ до власного податкового кредиту.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 21.05.2007 року зареєстрована як фізична особа-підприємець (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та перебуває на податковому обліку у державній податковій інспекції у м.Полтаві та зареєстрований платником ПДВ, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника на додану вартість №100142047 від 30.09.2008 року.

В період з 18 травня 2011 року по 24 травня 2011 року контролюючим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 грудня 2009 року по 31 грудня 2009 року.

За результатами перевірки податковим органом складено 27 травня 2011 року складено акт №4588/1703/ НОМЕР_1 , в якому відображено порушення позивачем п.п. 7.2.1, п.7.2, п.п. 7.4.1, п.п.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03 квітня 1997 року, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість на 8409,17 грн. за грудень 2009 року.

На підставі акту перевірки від 27 травня 2011 року №4588/1703/ НОМЕР_1 відповідачем 07 червня 2011 року прийнято податкове повідомлення рішення № яким позивачу визначено податкове зобов`язання з ПДВ в сумі 10511,46 грн. з яких: 8409,17 грн. за основним платежем, 2102,29 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню Кременчуцької ОДПІ від 07.06.2011 року №, суд виходить з наступного.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі Закон України Про ПДВ) встановлено, що податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.

Відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України Про ПДВ податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку із придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пп. 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 Закону підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6.).

При цьому пп. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону України Про ПДВ передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

З огляду на викладені положення Закону, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати, зокрема, податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання в господарській діяльності.

Судом встановлено, що 25 грудня 2009 року між позивачем та ТОВ "Леміш торг" укладено договір поставки товару з відстроченням оплати №27. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ "Леміш торг" зобов`язується поставити позивачу товар (запасні частини), а суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 отримати та оплатити його в строк до 60 днів з моменту отримання.

Державна податкова інспекція в м.Потлаві зазначила, що господарська операція, оформлена вказаним договором, несе податкову вигоду для осіб, на користь яких вчинений правочин та які штучно формують податковий кредит, адже СПД ОСОБА_1 у грудні 2010 року, податковий кредит сформований по операціях із контрагентом ТОВ "Леміш торг" яке на думку податкового органу має ознаки фіктивності, а саме: відносно директора підприємства порушено кримінальну справу за ознаками злочину встановленого ч.1 ст. 358 КК України.

На підтвердження отримання товару від ТОВ "Леміш торг", позивачем до матеріалів справи надано копію податкової накладної №748 від 25 грудня 2009 року, видаткової накладеної №748 від 25.12.2009 року та рахунок №741 від 25.12.2009 року.

Також, позивачем до матеріалів справи надано копію виписки з банку виписка "Райффайзен банк Аваль" по особовому рахунку № НОМЕР_2 та договір про уступку права вимоги, що підтверджує перерахування грошових коштів позивачем на користь продавця товару.

Судом встановлено, що позивач використовуючи своє право, збільшив свій податковий кредит у грудні місяці 2009 року на суму 8409,17 грн. на підставі податкової накладної виданої ТОВ "Леміш торг" №748 від 25 грудня 2009 року.

Досліджуючи товарність вказаної господарської операції судом вимагалося в позивача надання первинних документів бухгалтерського обліку, на підтвердження фактичного переміщення товару, придбаного СПД ОСОБА_1 у ТОВ "Леміш торг", а саме товарно-транспортних накладних. Адже, відповідно до Наказу Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до Наказу Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" (далі-Правила) основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля /пункт 11.1/. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля /пункт 11.4. /.

Згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів /пункт 11.5/. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом); після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри /пункт 11.6/. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику /пункт 11.7/.

Пунктом 13.1. Правил встановлено, що перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

Документальних доказів фактичного переміщення товарів від ТОВ "Леміш торг" до СПД ОСОБА_1 , позивачем до матеріалів справи не надано.

Відповідно до пояснень позивача товарно-транспортна накладна яка підтверджувала факт транспортування товарів знищена, про що складений відповідний акт. Таким чином, позивач на неодноразові вимоги суду, не надав доказів, а саме товарно-транспортної накладної, чи будь яких інших доказів, якіб підтвердили факт перевезення товару.

Крім того, судом зазначається, що позивачем не надано до суду належних та допустимих в розумінні КАС України доказів щодо фактичного використання придбаних автозапчастин у власній господарській діяльності, що позбавляє права платника податку зменшувати своє поле оподаткування, на суми ПДВ, які були сплачені за надання послуг та товарів, які не були використані платником податку у власній господарській діяльності.

Разом з тим, суд досліджуючи наявність у контрагента позивача "Леміш торг" ознак фіктивності, встановлено, що відповідно довідки по формі 1 ДФ про кількість працюючих на підприємстві, подана до ДПІ в Подільському районі м.Києва на підприємстві працює 1 чол., що свідчить про відсутність у ТОВ "Леміш торг" трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, а саме в частині відвантаження та перевезення товарів.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1. підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за № 168/704. первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи (документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення), які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

В ході проведення аналізу матеріалів податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів, встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг) у ТОВ "Леміш торг".

Враховуючи вищенаведене, оскільки ТОВ "Леміш торг" відсутні трудові ресурси, та виробничі потужностідля здійснення будь-якого виду діяльності, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов`язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру.

Таким чином, суд приходить до висновку про не підтвердження фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Леміш торг" по поставці та подальшому використанні придбаних автозапчастин на загальну суму 50455,00 грн., в тому числі ПДВ 8409,17 грн.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного повідомлення - рішення покладено на податковий орган.

Відповідач довів суду правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, безпідставні, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 06 вересня 2011 року.

Суддя Р.І. Молодецький