Справа № 280/6382/20
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
10 грудня 2020 року Справа № 280/6382/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Стрельнікової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного, у порядку письмового провадження адміністративну справу

ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним пункту рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України (надалі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 20 рішення Міністерства оборони України про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 02.03.2020, внаслідок травми, поранення пов`язаних з захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.07.2020 №110;

-зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання, щодо призначення та виплати ОСОБА_1 як інваліду ІІ групи з 02.03.2020 внаслідок травми, захворювання пов`язаних з захистом Батьківщини, одноразову грошову допомогу, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з урахуванням раніше виплаченої суми, з розрахунку 300 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня 2020 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходив військову службу в Збройних Силах України з 2014 року. Так, під час військової служби Позивач приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у період з 12.09.2014 по 23.01.2015. 17.01.2015 військовослужбовець отримав закриту черепну мозкову травму, забій головного мозку під час виконання завдань в зоні проведення антитерористичної операції в населеному пункті Щастя Луганської області, внаслідок мінометного обстрілу з боку терористичних угруповань. 02.10.2015 позивача звільнено наказом та зараховано на військовий облік до Запорізького ОМВК Запорізької області. Довідкою МСЕК від 29.03.2016, військовослужбовцю становлено ступінь втрати працездатності у відсотках 40 (сорок) одноразово. 29.06.2016 встановлено 3 групу інвалідності (строком на 1 календарний рік). 03.04.2017 позивачу повторно встановлено 3 групу інвалідності (безстроково). Позивач вказує на те, що за наслідками повторного огляду органами МСЕК 02.03.2020 йому було встановлено ІІ групу інвалідності. Після отримання другої групи інвалідності, він звернувся до Міністерства оборони України через Запорізький обласний військовий комісаріат щодо виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у зв`язку із отриманням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, проте рішенням комісії Міністерства оборони України, оформленого протоколом №110 (п.20) від 30.07.2020 позивачеві було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки ІІ група інвалідності позивачеві була встановлена понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки він набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вважає, що право позивача не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності, так як першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі, а також і враховуючи положення ст.58 Конституції України. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на рішення Європейського Суду з прав людини, Конституційного Суду України та Верховного Суду.

Ухвалою від 21.09.2020 адміністративний позов залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

29.09.2020 недоліки позовної заяви позивачем усунуто.

Ухвалою суду від 05.10.2020 відкрито провадження та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач, надав відзив, в якому просив у задоволенні позову позивача відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що, між первинним встановленням інвалідності ІІІ групи та черговим оглядом МСЕК, яким позивачеві встановлено ІІ групу інвалідності пройшло більше двох років, а тому підстав для прийняття комісією позитивного рішення щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги немає у зв`язку з чим відмова у призначенні такої одноразової грошової допомоги позивачеві, у даному випадку, є правомірною відповідно до п. 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ. Крім того заначили , що у зв`язку з встановленням III групи інвалідності під час первинного огляду МСЕК 29.03.2016 (довідка МСЕК серії АВ №0548332) позивачу одноразова грошова допомога вже була виплачена.

Третя особа правом на подання письмових пояснень на позов не скористалась.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та був призваний під час мобілізації на особливий період з 31.07.2014 (кулеметник 1 механізованого батальйону) (а.с.13).

Згідно довідки командира військової частини польової пошти НОМЕР_2 від 05.10.2016 № 4/7498 під час військової служби ОСОБА_1 з 12.09.2014 по 23.01.2015 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей ( а.с.14)

Згідно довідки 20.02.2015 № 4/341, ОСОБА_1 перебував на військовй службі у ВЧ пп НОМЕР_2 , яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з 23.08.2014 (а.с.15).

17.01.2015 військовослужбовець отримав закриту черепну мозкову травму, забій головного мозку під час виконання завдань в зоні проведення антитерористичної операції в населеному пункті Щастя Луганської області, внаслідок мінометного обстрілу з боку терористичних угруповань, що підтверджуються Довідкою випискою з історії хвороби № 190 від 22.01.2015 та Витягом з протоколу засідання ВЛК (а.с.15, 16).

02.10.2015 позивача наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( по стройовій частині) звільненого 04.09.2015 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 15-РС позивача звільнено з військової служби відповідно до Указу Президента України від 12.06.2015 № 328/2015 «Про звільнення військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період», виключено із списків особового складу частини та видів забезпечення та направлено на зарахування на військовий облік до Запорізького ОМВК Запорізької області( а.с.17).

12.06.2015 позивачу було видано посвідчення серія НОМЕР_3 , яке надає права на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасников бойових дій.

Згідно довідки МСЕК серії АГ № 0009175 ОСОБА_1 встановлено 40% втрати працездатності. У графі причина втрати професійної працездатності зазначено: травма, захворювання пов`язані із захистом Батьківщини ( а.с.18-19).

29.06.2016 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності ( строком на 1 календарний рік., шо сторонами по справі оспорювалось.

Згідно довідки МСЕК серії АВ № 0825620 від 03.04.2017 позивачу повторно встановлено ІІІ групу інвалідності (безстроково). У графі причина інвалідності вказано: захворювання, травма так, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.20).

Згідно виписки з акта МСЕК серії 12 ААБ № 257905 та довідки до нього ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності (безстроково). У графі причина інвалідності вказано: захворювання, травма так, пов`язані із захистом Батьківщини.

В подальшому, позивач звернувся до Міністерства оборони України через уповноважений орган Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, яка передбачена ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975. Однак, 30.07.2020 року комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши документи позивача, прийшла до висновку про відмову позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, що відображено в п.20 Протоколу №110 від 30.07.2020.

Підставою для відмови слугувало те, що після первинного огляду МСЕК 29.03.2016, яким позивача визнано особою з інвалідністю III групи, внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини та визнання його особою з інвалідністю II групи при повторному огляді МСЕК 02.03.2020, пройшов понад дворічний термін, що передбачений п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Про відповідне рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, позивача було повідомлено листом Запорізького обласного військового комісаріату

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з пунктом 20 рішення про відмову позивачеві в призначенні грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 20.03.2020, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.07.2020 №110 у зв`язку з чим позивач просить захистити його порушене право шляхом визнання протиправним та скасування п.20 наведеного рішення відповідача та зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачеві як інваліду ІІ групи з 02.03.2020 внаслідок травми, захворювання пов`язаних з захистом Батьківщини, одноразову грошову допомогу, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та в Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з урахуванням раніше виплаченої суми, з розрахунку 300 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня 2020 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з п. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп. 6 п. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Розмір одноразової грошової допомоги визначає стаття 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до п. б) ч. 1 якої одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі: 350-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Пункт другий статті 16-2 Закону №2011-ХІІ передбачає, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

За правилами пункту четвертого статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В подальшому, з 01.01.2017 року, законодавцем доповнено п. 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ абзацом 2 та встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №335 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 доповнено абзацом такого змісту: У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

З огляду на зазначені норми права, суд приходить до висновку, що право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності може бути реалізоване за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. В разі, якщо вищу групу інвалідності або втрату працездатності особі було встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Як вже зазначалось, позивачу первинно було встановлено 40% втрати працездатності 29.03.2016 та 26.03.2016 первинно встановлено ІІІ групу інвалідності (строково на 1 календарний рік, 03.04.2017 повторно встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково, а ІІ групу інвалідності позивачу було встановлено при повторному огляді 02.03.2020, тобто після спливу 2 років з моменту первинної втрати працездатності, що свідчить про відсутність у позивача права на отримання виплат різниці одноразової грошової допомоги.

Також, суд зазначає з приводу того, що в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, яка набрала чинності 1 січня 2017 року може бути застосована до спірних правовідносини, оскільки право на отримання різниці одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності виникає у особи з моменту встановлення інвалідності вищої групи чи більшої втрати працездатності, а не з моменту первинного встановлення втрати працездатності. Відтак, оскільки ІІ вищу від первинної ІІІ групи інвалідності позивачу було встановлено 02.03.2020, тобто на час дії п. 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ в редакції з 01.01.2017 року, у відповідача були відсутні підстави не застосовувати чинну норму п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ та призначати позивачу виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, з урахуванням виплачених сум, після спливу 2 років з моменту первинного встановлення ІІІ групи інвалідності .

Верховний Суд в рішеннях від 20.03.2018 року у справі № 295/3091/17, від 21.06.2018 року у справі №760/11440/17 вирішуючи спір між сторонами фактично виходили з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги не обмежене у часі, оскільки виникає з моменту встановлення відповідної групи інвалідності або втрати працездатності. Між тим, фактично Верховним Судом не надано оцінки праву особи на отримання саме різниці між сумами грошової допомоги, з урахуванням вже виплачених сум, при встановленні інвалідності більшої групи в контексті не дотримання дворічного терміну з моменту первинного встановлення інвалідності, визначеного ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ та п. 8 Порядку №975.

Доводи позивача щодо необхідності задоволення позовних вимог із посиланням на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року в справі 21-563а14 суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

В постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року в справі 21-563а14 судом зроблено висновок по суті спірних відносин щодо права особи на отримання грошової допомоги при настанні інвалідності, якщо станом на день звільнення останнього зі служби діяла стаття 16 Закону № 2011-ХІІ, яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги. По суті цих правовідносин Верховний Суд України зазначив, що «обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Тому у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Тобто, спірні відносини, що були предметом розгляду у справі 21-563а14 є відмінними від тих, що становлять предмет розгляду у даній справі.

Отже, підстави для визнання протиправним та скасування пункту 20 рішення про відмову позивачу в призначенні грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 02.03.2020 оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.07.2020 №110 відтак, відсутні й підстави для задоволення похідних вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачеві як інваліду ІІ групи з 02.03.2020 внаслідок травми, захворювання пов`язаних з захистом Батьківщини, одноразову грошову допомогу, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з урахуванням раніше виплаченої суми, з розрахунку 300 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня 2020 року.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, перевіривши правомірність прийняття відповідачем пункту 20 рішення про відмову позивачеві в призначенні грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 02.03.2020., оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.07.2020 №110, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи оспорюване рішення про відмову у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом не встановлено порушення відповідачем прав та інтересів позивача на належне соціальне забезпечення, при прийнятті оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим слід відмовити позивачеві у задоволені позовних вимог про визнання даного пункту протиправним та його скасування.

Приймаючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Отже, з урахуванням того, що у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору за п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати не розподіляються відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 134, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, б. 6, ) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним пункту рішення та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Стрельнікова