Справа № 520/13806/2020
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 р. № 520/13806/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Кухар М.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ):

-№0-2030 від 30.05.2019 року на суму 31072,16 (тридцять одна тисяча сімдесят дві гривні 16 копійок) за податковий період - 2018 рік;

-№0-2030 від 30.05.2019 року на суму 15358.31 (п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят вісім гривень 31 копійка) за податковий період - 2018 рік.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області, якими позивачу нараховані податкові зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - є незаконними та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства, отже підлягають скасуванню, оскільки через те, що всі об`єкт нерухомості, на які виписані податкові повідомлення-рішення є будівлями промисловості та до них застосовується пільга з оподаткування відповідно до абз. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Повідомив суд про те, що стосується об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 (комплекс, майновий, загальна площа 3338,4 кв.м) такого об`єкту оподаткування взагалі немає у зв`язку з тим, що його знесено та розпочато будівництво, яке триває і до цього часу. Зазначив також, що зазначені податкові повідомлення-рішення ним були оскаржені в адміністративному порядку, однак, у передбачений законодавством термін рішення за результатом розгляду скарги позивачем не було отримано, а тому вважав, що скарга на вказані податкові повідомлення-рішення в межах адміністративного оскарження є задоволеною.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позов, а також всі документи на його обґрунтування.

Відповідачем направлено до суду відзив на позов, в якому податковий орган проти вимоги заявленого позову заперечував, обґрунтовуючи свою позицію тим, що Головним управлінням ДПС у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення від 30.05.2019 №0-2030 та від 30.06.2019 №0067172- 5606-2030, якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачені фізичною особою за податковий період 2018 рік, загальна сума податкового зобов`язання 46430,47 гривень. Зазначив, що об`єктом оподаткування, визначено нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки а саме: нежитлова будівля літ. «Т» загальною площею 1650,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , (зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.2016 №15); комплекс, майновий загальною площею 3338,4 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та зареєстровано за позивачем на підставі договору купівлі - продажу комплексу від 10.12.2013 року. Зазначає, що право власності припинено 26.02.2019 на підставі знищення об`єкту нерухомого майна. Однак, оскільки вище вказані нежитлові будівлі у 2018 році належали ОСОБА_1 , на праві приватної власності згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру об`єктів нерухомого майна ITC «Податковий блок», позивач повинен сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що регламентується ст. 266 Податкового кодексу України.

Повідомив суд про те, що рішенням ДПС України від 27.01.2020 № 3250/6/99-00-08-05-04-06 про результати розгляду скарги ОСОБА_1 на податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 30.05.2019 за номерами - №0-2030 у розмірі 31 072,16 грн. та №0067172- 5606-2030 у розмірі 15358,31 грн. залишено без змін, а скаргу ФО ОСОБА_1 - без задоволення.

Позивачем подана відповідь на відзив, в якій позивач проти доводів податкового органу, викладених у відзиві на позов, заперечував. Зазначив, що 29.11.2019 року ним відправлено скаргу до Державної податкової служби України на податкові повідомлення-рішення №0-2030 та № 0067172- 5606-2030. Дану скаргу податковим органом отримано 02.12.2019 року, однак, позивач рішення за результатом розгляду скарги не отримував.

Стосовно рішення за №0-2030 на суму 31072,16 грн. по об`єкту нерухомості, який до 2015 року був розташований за адресою АДРЕСА_1 позивач зазначив, що цей об`єкт нерухомості фактично відсутній, оскільки будівля була знесена у 2015 році, що також встановлено судом по справі №520/1778/19, отже об`єкт оподаткування відсутній. Зауважує, що стосовно цієї обставини відповідачем у відзиві не наведено заперечень та пояснень чому у 2018 році відбувається нарахування податку на нерухоме майно, яке з 2015 року знесене.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що позивачу, Фізичній особі - підприємець ОСОБА_1 , на праві приватної власності належать об`єкти нерухомості:

- нежитлова будівля літ. «Т» загальною площею 1650,1 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №15 від 10.03.2016 р., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №55118427 від 15.03.2016 р., договором купівлі-продажу земельної ділянки №15/17 від 18.04.2017 р., Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 22.02.2017 р., технічним паспортом на виробничий будинок (нежитлова будівля виробничий комплекс по виготовленню засобів власної гігієни та косметики), виготовленим 24.03.2016 р. та технічним паспортом на виробничий будинок (нежитлова будівля виробничий комплекс по виготовленню засобів власної гігієни та косметики), виготовленим 11.01.2019 р. (а.с.35 -39);

- комплекс, майновий, загальною площею 3338,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №4651 від 10.12.2013 р., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №14300893 від 10.12.2013 р. та технічними паспортами на виробничі будинки (пташник «З», пташник «Ж», пташник «Є»), виготовлені 25.08.2009 р. (а.с.40-49).

Головним управлінням ДФС у Харківській області 30.05.2019 прийняті відносно позивача податкові повідомлення-рішення, якими Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 нараховані податкові зобов`язання за податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки:

- за ППР №0-2030 у сумі 31072,16 (тридцять одна тисяча сімдесят дві гривні 16 копійок) за податковий період - 2018 рік (а.с. 10);

- за ППР №0-2030 у сумі 15358.31 (п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят вісім гривень 31 копійка) за податковий період - 2018 рік (а.с.11).

Вказані податкові повідомлення-рішення отримані позивачем особисто 21.11.2019.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач провів процедуру їх адміністративного оскарження, за наслідками якої, рішенням ДПС України від 27.01.2020 № 3250/6/99-00-08-05-04-06 про результати розгляду скарги ОСОБА_1 на податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 30.05.2019 за номерами - №0-2030 у розмірі 31072,16 грн. та №0067172- 5606-2030 у розмірі 15 358,31 грн. залишили без змін, а скаргу ФО ОСОБА_1 - без задоволення.

Позивач, не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Щодо вимоги позивача про скасування податкового повідомлення -рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 30.05.2019 №0-2030, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у Харківській області від 30.05.2019 по об`єкту нерухомості, який до 2015 року був розташований за адресою АДРЕСА_1 , донараховано податкових зобов`язань у розмірі 31072,16 грн.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що підставою виникнення права власності у позивача на комплекс, майновий, загальною площею 3338,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є договір купівлі-продажу №4651 від 10.12.2013, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №14300893 від 10.12.2013 та технічними паспортами на виробничі будинки (пташник «З», пташник «Ж», пташник «Є»), виготовленими 25.08.2009.

Водночас, судом встановлено, що в 2015 виробничі будинки (пташник «З», пташник «Ж», пташник «Є») були знесені та у 2016 році на вказаній земельній ділянці розпочато нове будівництво виробничо-складського комплексу, яке триває до цього часу.

Вказані обставини підтверджуються декларацією про початок виконання будівельних робіт, а саме, будівництва виробничо-складського комплексу по АДРЕСА_1 , зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області 04.07.2016 №ХК 27. (а.с.22-24)

Відповідно до долученого до матеріалів справи договору підряду №08/09 від 08.09.2014, ТОВ «Рисайклменг Партнер УП» (підрядник) зобов`язується виконати роботи по демонтажу пташників по АДРЕСА_1 . ФОП ОСОБА_1 (замовник) зобов`язується надати підряднику будівельний майданчик, забезпечити можливість здійснювати роботи на ній та оплатити в строки та на умовах, передбачених вказаним Договором. Згідно акту прийому-передачі робіт №ОУ від 07.12.2014 підрядником здійснені роботи згідно договору від 08.09.2014(а.с.25-28).

Згідно довідки Комунального підприємства Технічної інвентаризації «Інвенрос» №7674-Г від 31.01.2019, майновий комплекс (пташник «З», пташник «Ж», пташник «Є»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , при обстеженні на місці, згідно акта поточних змін від 20.12.2018 встановлено, що пташники «Є,Ж,З» знесені. (а.с.29).

Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №157876472 від 28.02.2019 внесено відомості про знищення об`єкта нерухомого майна, а саме, комплексу, майнового, загальною площею 3338,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.30).

Таким чином, судом встановлена відсутність в натурі нежитлових приміщень належних позивачу: комплексу, майнового (пташник «З», пташник «Ж», пташник «Є»), загальною площею 3338,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 2015 рік та на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем реєстрація припинення права власності на вказаний об`єкт була проведена несвоєчасно, лише 28.02.2019 року. Оскільки за приписами п.п.266.2.1. п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт нерухомості, його наявність в натурі, то суд доходить до висновку, що факт наявності запису про право власності на об`єкт за його відсутності в натурі та несвоєчасне внесення запису про припинення права власності не є підставою для нарахування податку.

З урахуванням зазначених обставин, суд вважає неправомірним нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за відсутності основної складової нарахування такого податку - його об`єкту у вигляді нежитлової нерухомості.

Відтак, прийняте Головним управлінням ДФС у Харківській області податкове повідомлення-рішення №0-2030 від 30.05.2019 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення №0-2030 від 30.05.2019 року на суму 15358.31 (п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят вісім гривень 31 копійка), яким Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю літ. «Т» загальною площею 1650,1 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , за податковий період - 2018 рік, судом зазначається наступне.

Згідно статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Статтею 266 ПК України визначено платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкти оподаткування, базу оподаткування, а також пільги із сплати цього податку.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно до законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Відповідно до пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, не є об`єктами оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив чіткі умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню.

Аналіз пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

Згідно підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Згідно пункту 5.3 статті 5 ПК України, інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 - «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 - «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 - «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 - «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 - «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 - «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 - «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 - «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

В законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала поняття «промислове підприємство».

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року №530, економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість»; D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Підприємство це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки (стаття 62 Господарського кодексу України).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов - наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Позивач не є промисловим підприємством в розумінні Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Відтак, об`єкти нерухомості, які на праві власності належать позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.12.2018 року по справі №822/2614/16.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, твердження позивача щодо розповсюдження на спірні правовідносини положень пункту "є" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України є помилковими та не приймаються судом до уваги, оскільки буквальний аналіз вказаної норми свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як "будівлі промисловості промислових підприємств". При цьому законодавець використав прислівник "зокрема", який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.03.2019 року по справі №808/722/17.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про наявність у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відповідного обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0-2030 від 30.05.2019 року, яким Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . за податковий період - 2018 рік є правомірними, прийнятими відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих повноважень, а тому не підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення лише на тій підставі, що ним не отримане рішення за результатом розгляду поданої скарги, суд вказує на таке.

Судом встановлено, що 29.11.2019 ФОП ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст.56 ПК України до Державної фіскальної служби України направлено скаргу на податкові повідомлення-рішення від 30.05.2019 року №0-2030 та №0-2030 (а.с.12-15).

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п. 56.2 ст. 56 ПК України).

Відповідно до приписів пункту 56.3 статті 56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Водночас, приписами пунктів 56.8, 56.9 статті 56 ПК України встановлено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

При цьому, рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку (п. 56.10 статті 56 ПК України).

В той же час, наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 року №916 затверджено Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, яким визначено процедуру оскарження платниками податків податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючих органів (далі - рішення) під час адміністративного оскарження (далі - Порядок №916).

Згідно пункту 2 розділу VII контролюючий орган зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів, що настають за днем отримання скарги платника податків, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Вмотивованим є рішення, яке відповідає таким ознакам: зазначені конкретні посилання на норми Податкового кодексу України та інші нормативно-правові акти, на яких воно ґрунтується, з урахуванням матеріалів скарги; по суті вимог чи заперечень платника податків контролюючий орган висловив свою позицію.

Судом встановлено, що рішенням ДПС України від 27.01.2020 № 3250/6/99-00-08-05-04-06 про результати розгляду скарги ОСОБА_1 на податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 30.05.2019 за номерами - №0-2030 у розмірі 31 072,16 грн. та №0067172- 5606-2030 у розмірі 15 358,31 грн. залишили без змін, а скаргу ФО ОСОБА_1 - без задоволення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 77, 139, 243-246, 293, 295, 296 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, код 39599198) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 30.05.2019р. №0-2030, яким Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за нерухоме майно, у розмірі 31072,16 грн. за період 2018 рік.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, код 39599198) суму сплаченого судового збору у розмірі 1051,00 грн. (одна тисяча п`ятдесят одна гривня 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст. 297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 09 грудня 2020 року.

Суддя Кухар М.Д.