Справа № 160/11417/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
18 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління ДПС у Дніпроптеровській області, у якому позивач просить:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач безперервно перебуває в трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «Дніпрометиз», де обіймає посаду провідного юрисконсульта та єдиним джерелом доходу є заробітна плата, з якої роботодавець сплачує податки та збори до відповідних бюджетів.
20.04.2016 року позивач, на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю, стала на облік головного управління Державної податкової служби України в Дніпропетровській області як самозайнята особа адвокат та здійснила перерахування суми єдиного соціального внеску, зокрема, за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року на загальну суму 18 285,18 грн.
При зверненні позивача до відповідача з заявою про повернення помилково сплачених грошових коштів, останнім відмовлено у повернення коштів.
На думку позивача, дії відповідача щодо відмови у поверненні помилково сплачених коштів є протиправними та позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_3 є адвокатом відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 1624 від 11.04.2016 року.
20.04.2016 року позивач стала на облік у Державній податковій інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра головного управління ДФС у Дніпропетровській області як самозайнята особа (фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність) адвокат (основний вид діяльності за КВЕД: 69.10 - діяльність у сфері права).
З 2016 року позивач працює у приватному акціонерному товаристві «Дніпрометиз» на посаді юристконсульта, що підтверджується копією трудової книжки, яка наявна в матеріалах справи.
Позивачем у період з 2018 року по січень 2020 року перераховувалась сума єдиного соціального внеску у розмірі 18 285,18 грн. за період: 2017 рік, 1-4 квартал 2018 року, що підтверджується копіями квитанцій, а саме:
21.02.2019 в порядку ст. 52 ПКУпозивач звернулась до головного управління ДПС у Дніпропетровській області (із запитом про надання індивідуальної податкової консультації (ІПК). В цьому запиті, було поставлено запитання, чи існує обов`язок сплати єдиного внеску для позивача, як самозайнятої особи - адвоката за період з 01.01.2017 за умови відсутності доходу від здійснення адвокатської діяльності за цей період та з урахуванням того, що позивач є застрахованою особою в розумінні Закону про ЄСВ, а єдиний внесок за мене сплачує підприємство (страхувальник) при виплаті мені доходу (заробітної плати).
В наданій позивачу відповіді ІПК № 1140/1ПК/04-36-13-08-11 від 21.03.2019 відповідач зазначив про обов`язок позивача визначити базу нарахування єдиного внеску та сплатити суму внеску у розмірі не менше мінімального страхового внеску на місяць, незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем.
Не погодившись з наданою відповіддю головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області позивач звернулась з позовом до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року у справі № 160/7759/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації №1140/ІПК/04-36-13-08-11 від 21.03.2019р. задоволено повністю, а саме:

- визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію головного управління ДФС у Дніпропетровській області №1140/ІПК/04-36-13-08-11 від 21.03.2019 року.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року набрало законної сили 08.01.2020 року.

03.03.2020 року позивач звернулась до головного управління ДПС у Дніпроптеровській області з заявою про повернення помилково сплачених коштів у сумі 18 285,18 грн.

Листом від № 27200/10/04-36-52-30 від 13.03.2020 року відповідач повідомила позивача, що у зв`язку з тим, що в ІКП відсутня переплата та обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 11008,26 грн.

06.05.2020 року позивачем від головного управління ДПС у Дніпропетровській області отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 року за № Ф-240754-53/61 в сумі 11008,26 грн, не погодившись з якою позивач звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправною та скасування вищезазначеної вимоги.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року у справі № 160/5375/20 позовну заяву ОСОБА_1 до головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу задоволено, а саме:

- визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 №Ф-240754-53/61.

- зобов`язано ГУ ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування в інформаційній системі органів ДПС даних інтегрованої картки шляхом виключення боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 11008,26 грн.

Підставою для звернення ОСОБА_3 до суду з даним позовом стало відсутності обов`язку позивача сплачувати єдиний внесок як особи, яка провадить незалежну діяльність, а тому, на думку позивача, позивачем помилково сплачений єдиний соціальний внесок за період за 2017 рік, 1-4 квартали 2018 року та відмова відповідача повернути ОСОБА_3 помилково сплачені кошти є протиправною.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Частиною першою статті 7 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені особи, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а частиною другою цієї статті встановлено, що перелік, доповнення та уточнення кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також конкретних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, до яких належать особи, визначаються законами України за видами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є:

- фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

- фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Суд зазначає, що відповідно до норм ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» необхідними умовами для сплати особою, яка провадять незалежну професійну діяльність єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

При цьому, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак, не є підставою та доказом здійснення такої діяльності.

Представником відповідача суду не надано будь-яких пояснень або належних та допустимих доказів того, що позивач здійснює незалежну професійну діяльність та отримує дохід від такої діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в період з 2016 року та на час звернення з позовом до суду працює на постійній роботі у приватному акціонерному товаристві «Дніпрометиз», де обіймає посаду юрисконсульта.

Отже, позивач не провадить адвокатську діяльність, є найманим працівником, відповідно і доходів від незалежної професійної діяльності не отримує.

Відповідно до статей 9 та 11 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розроблено Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 року № 6 (далі - Порядок № 6).

Вказаний Порядок №6 визначає процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску.

Відповідно до п. 3 Порядку №6 надміру сплачені суми єдиного внеску - суми коштів, які на певну дату зараховані на відповідний рахунок 3719 понад нараховані суми єдиного внеску на таку дату (крім сум авансових платежів, граничний строк сплати яких не настав, сплачених відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону); помилково сплачені суми єдиного внеску - суми коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного платника; рахунок 3719 - відповідні небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування», відкриті в органах Державної казначейської служби України.

Пунктами 4-7 Порядку №6 встановлено, що у випадку надмірної сплати сум єдиного внеску на рахунок 3719 органом доходів і зборів здійснюється зарахування цих коштів у рахунок майбутніх платежів за тим самим рахунком відповідно до встановленого розміру єдиного внеску та у порядку календарної черговості виникнення зобов`язань платника з цього платежу.

Повернення коштів здійснюється у випадках:

1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719;

2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719;

3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету;

4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

Абзацом 5 п.6 Порядку передбачено, що у разі надходження заяви про повернення коштів, що надміру сплачені страхувальниками, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, платник додає оригінал або завірену ним копію розрахункового документа (квитанцію, платіжне доручення тощо), що підтверджує сплату коштів на рахунок 3719.

Відповідно до п. 7 Порядку № 6 у разі надходження заяви про повернення коштів з рахунку 3719, як то має місце в рамках даного юридичного спору, підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації заяви проводить перевірку наданої платником інформації.

Заява залишається без задоволення у таких випадках:

- невідповідність заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку;

- недостовірність викладеної у заяві платника інформації;

- подання заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску;

- наявність у платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.

У разі відмови в задоволенні заяви про повернення коштів з рахунку 3719 платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.

Аналіз наведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу зробити висновок про те, що повернення надміру сплачених сум єдиного внеску здійснюється відповідним підрозділом органу доходів і зборів на підставі заяви платника податків у випадках, визначених пунктом 5 Порядку № 6, за умови відсутності у платника податків заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій. При цьому, перелік підстав, з яких платнику податків може бути відмовлено у задоволенні його заяви, передбачений пунктом 7 Порядку № 6, є вичерпним.

Суд не бере до уваги твердження відповідача, що в ІКП 71040000 відсутня вищезазначена переплата та обліковується заборгованість в сумі 11008,26 грн., оскільки рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року у справі № 160/5375/20 позовну заяву ОСОБА_1 до головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу задоволено, а саме:

- визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 №Ф-240754-53/61.

- зобов`язано ГУ ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування в інформаційній системі органів ДПС даних інтегрованої картки шляхом виключення боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 11008,26 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому, відповідач на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року у справі № 160/5375/20 повинен був провести коригування в інформаційній системі органів ДПС даних інтегрованої картки шляхом виключення боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 11008,26 грн.

Отже, підстави відмови у поверненні помилково сплачених сум єдиного внеску, викладені у листі головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 13.03.2020 року № 27200/10/04-36-52-40 є необґрунтованими, а відмова протиправною.

Позивач, допустивши помилкову сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, правомірно очікує від контролюючого органу реалізацію права платника на повернення надміру сплаченої суми грошових коштів.

За таких обставин позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо невжиття заходів для повернення ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) помилково сплаченої суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування в розмірі 18285,18 коп. підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити дії, суд зазначає наступне.

Пунктами 7, 8 Порядку №6 передбачено, що у разі задоволення заяви про повернення коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, передає заяву з відміткою про підтвердження повернення коштів до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення обліку платежів та складання звітності.

Підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення обліку платежів та складання звітності, у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання заяви з відміткою про підтвердження повернення коштів на підставі даних інформаційної системи готує висновок за формою згідно з додатком 2 до цього порядку (далі - висновок) та два примірники реєстру висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - реєстр висновків) за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Висновки реєструються в журналі обліку висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку та протягом одного робочого дня від дати їх реєстрації разом з примірником реєстру висновків передаються до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку.

На підставі висновку та у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його реєстрації підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на повернення коштів з рахунку 3719, на який їх було сплачено, та направляє його відповідному управлінню (відділенню) Державної казначейської служби України у районі, районі у місті, місті обласного, республіканського значення (далі - управління (відділення) Казначейства).

Управління (відділення) Казначейства на підставі розрахункового документа органу доходів і зборів нижчого рівня перераховує кошти за рахунок поточних надходжень за день з відповідного рахунку 3719 на рахунок платника, зазначений у заяві, відкритий у банку або органі казначейства.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Отже, чинним законодавством встановлені порядок та підстави повернення платнику надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З огляду на викладене, очікування позивача щодо повернення надміру та/або помилково сплачених коштів мають обґрунтовану законну підставу. Протиправна ж відмова у реалізації таких очікувань порушує право позивача на майно (грошові кошти, які сплачені ним надмірно).

Факт надмірної/помилкової сплати позивачем єдиного внеску обумовлює повернення цих коштів податковим органом у передбаченому законодавством порядку.

Таким чином, належним способом захисту порушеного права позивача є покладення обов`язку на податковий орган повернути помилково сплачену суму єдиного внеску позивачу за його заявою відповідно до положень Порядку зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16 січня 2016 року №6, внаслідок чого позовні вимоги в частині зобов`язання головне управління ДПС у Дніпропетровській області сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування в розмірі 18285,18 коп. також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування оспорюваних позивачем обставин.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зроби висновок, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 18.09.2020 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 241-246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до головного управління ДПС у Дніпроптеровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задоволити.

Визнати протиправною бездіяльність головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо невжиття заходів для повернення ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) помилково сплаченої суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування в розмірі 18285,18 коп.

Зобов`язати головне управління ДПС у Дніпропетровській області сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування в розмірі 18285,18 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань головного управління ДПС у Дніпроптеровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук