Справа № 477/1869/20
Суддя: Козаченко Р. В.
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 477/1869/20
Провадження № 2-а/477/20/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судових засідань Бітюковою С.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сиволапа В.В.,

розглянувши в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту Патрульної поліції МВС України про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3228904 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, якою на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що висновки про порушення ним правил дорожнього руху не відповідають дійсності, постанова про накладення штрафу прийнята з грубим порушенням вимог Закону, а також без урахування всіх обставин справи, що мають значення для вирішення питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Вказував, що зазначена постанова була винесена поліцейським на місці його зупинки, хоча Конституційний суд України роз`яснив в своєму рішенні від 26 травня 2015 року, що словосполучення «на місці вчинення» і «за місцем вчинення», яке міститься у ст.ст. 258 та 276 КУпАП, мають різне цільове спрямування і останнє вказує на місце знаходження органу, який уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Зазначав також, що постанова про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст. 283 КУпАП.

Вказував, що 03 жовтня 2020 року, близько 10.00, його безпідставно зупинили працівники поліції в межах території м. Миколаєва на вул. Троїцькій 159/1 і пред`вили вимогу надати документи на автомобіль, посвідчення водія та поліс страхування. Він відмовився надавати поліс, оскільки право у поліцейських вимагати такий документ може бути тільки у разі оформлення дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) або ж у разі складання протоколу щодо порушень правил дорожнього руху. Його пояснення поліцейські не взяли до уваги, вказавши на те, що у нього не було увімкнено ближнє світло фар, але доказів на підтвердження такого порушення вони не надали. Він також вказав, що зйомка його автомобіля здійснювалася проти сонця, тому неможливо було побачити увімкнені фари його авто. До того ж адреса складання постанови - вул. Троїцька 159/1 м. Миколаєва, виключає той факт, що його рух був зафіксований за межами м. Миколаєва. За цього посилався, що зупинка була безпідставною, адже правил дорожнього руху він не порушував.

Крім того, на підтвердження своєї аргументації, посилався на практику Вищого адміністративного суду України в аналогічній ситуації, яка була викладена в ухвалі від 27 квітня 2017 року та знайшла своє відображення в подальших судових рішенням справ № 760/15484/16-А, № 196/1332/18.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив повністю відмовити в його задоволенні, оскільки постанова була винесена правомірно відповідно до вимог законодавства. Водій ОСОБА_1 був зупинений за порушення правил дорожнього руху на транспортному засобі, при русі за межами населеного пункту (м. Миколаєва) не було увімкнено ближнє світло фар. При перевірці документів він не надав на вимогу поліцейських поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі поліс страхування), що є порушенням п. 9.8. Правил дорожнього руху України. В зв`язку з чим відносно водія ОСОБА_1 була винесена на місці зупинки постанова про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП. На підтвердження вчинення ним правопорушення представив копії відеозаписів з місця поді, в тому числі і той факт як ОСОБА_2 відмовився пред`явити поліцейським страховий поліс.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав та просив задовольнити з тих же підстав, що й були ним зазначені в позовній заяві, визначивши, що постанова підлягає скасуванню, оскільки доказами не було підтверджено вчинення ним порушення правил дорожнього руху, зокрема і вимога пред`явити поліс страхування, що можливо було тільки у разі складання протоколу про адміністративне правопорушення чи фіксації ДТП, чого не було.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, виписаних у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

03 жовтня 2020 року, близько 10.00, позивач керував транспортним засобом марки «ГАЗ-31029», реєстраційний номер НОМЕР_1 , і рухався поза межами населеного пункту, зокрема в`їжджав до м. Миколаєва від с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області по вул. Троїцька м. Миколаєва.

Після проїзду дорожнього знаку, який вказував на початок м. Миколаєва, його зупинив інспектор Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції МВС України Цветков А.В., який пред`явив йому звинувачення у керуванні транспортним засобом за межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар, тобто у порушенні пункту 9.8. Правил дорожнього руху України.

За вимогою поліцейського пред`явити документи на автомобіль, посвідчення водія та поліс страхування, водій ОСОБА_1 відмовився надати останній документ.

Тоді ж на місці поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення і виніс відносно позивача постанову серії ЕАМ № 3228904, якою визнав винуватим його у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та наклав стягнення у виді штрафу в сумі

425 грн.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правила), порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

Відповідно до п. 2.4 (а) Правил на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Пунктом г) пункту 2.1. Правил передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно зі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення України (далі - КУпАП України) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами частин 1-4 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Як вбачається зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 21.2 та п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі статтею 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як встановлено у судовому засіданні позивач в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що на момент його зупинки працівниками поліції він не мав в наявності полісу страхування, проте вимога про його пред`явлення була протиправною і безпідставною, вважаючи, що для цього не існувало правових підстав, адже підставою для зупинки його автомобіля не був страховий випадок ДТП чи вчинення іншого правопорушення.

Слід констатувати, що факт відсутності страхового поліса у позивача та як наслідок його непред`явлення для перевірки на вимогу працівника поліції ним самим не оспорювався.

Необхідно враховувати, що положеннями статті 53 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України встановлено безпосередній обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

Отже, позивачем не виконано вимоги вищенаведеного законодавства, що свідчить про наявність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі 465/6677/16-а.

Крім того суд вважає, що водія ОСОБА_1 було правомірно зупинено працівниками поліції за підозрою порушення правил дорожнього руху України у виді керування транспортним засобом за межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар. Посилання позивача на те, що через яскраве сонячне світло та старий автомобіль поліцейським не було достатньо видно увімкнені фари його автомобіля не спростовують правомірність зупинки його поліцейськими для перевірки цього та документів водія.

Посилання позивача на практику Вищого адміністративного суду (ухвала ВАС від 27 квітня 2017 року), якою було визначено, що законними підставами для вимоги пред`явити поліс страхування є тільки складання протоколу про порушення правил дорожнього руху та оформлення ДТП, не спростовує відсутності у нього полісу страхування, що є порушенням п. 2.1., 2.4 Правил та законності вимоги поліцейського про його пред`явлення, про що зазначено в попередньому абзаці. До того ж суд звертає увагу на постанову Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 13 березня 2020 року у справі № 161/11159/16-а, якою в аналогічній ситуації дії співробітників поліції були визнані правомірними.

Що ж до посилань позивача на розгляд справи на місці вчинення правопорушення, то суд зазначає, що в цьому випадку поліцейським не порушено норм законодавства.

Відповідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Разом з тим, ч.3 цією ж статті встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Так, в статті 258 КУпАП вказано, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Разом з цим, відповідно до ч.5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до КУпАП, Закону України «Про національну поліцію, з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі Інструкції №1395).

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

У відповідності до п. 1 роз. ІІІ Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно п.2 роз. ІІІ Інструкції №1395 постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Наведене відповідає положенням ст. 276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Таким чином під час винесення оскаржуваних постанов інспектор мав право винести їх на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Вагомих посилань та доводів, які б надавали суду підстави для задоволення позову, позивачем не представлено, тому позов задоволенню не підлягає.

Позивачем при поданні позову судовий збір не був сплачений, тому він підлягає стягнення з нього на користь держави відповідно до положень ч. 3 ст. 161 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір в сумі 420 грн. 20 коп.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 березня 2020 року в справі 543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України Про судовий збір, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 420 грн. 40 коп. (2102 грн. х 0,2).

За викладеного, керуючись ст.ст. 241-246, 250 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту Патрульної поліції МВС України про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення відносно нього від 03 жовтня 2020 року серії ЕАМ № 3228904 за ч. 1 ст. 126 КУпроАП залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 грн.

Постанова може бути оскаржена до П`ятого апеляціного адміністративного суду на протязі 10 днів з дня проголошення через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Суддя Р.В.Козаченко