Справа № 400/3414/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3414/20
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни про визнання протиправними та скасування постанов,

за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О. Л. про визнання протиправними та скасування постанов від 31 липня 2020 року у виконавчому провадженні №62701503:

- про відкриття виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису №23982, вчиненого 15.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С.;

- про арешт коштів боржника, що містяться на рахунку: НОМЕР_1 ;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

- про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні.

Також позивач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач указував, що постанова про відкриття виконавчого провадження на території виконавчого округу міста Києва, прийнята з недотриманням приписів статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404 (далі Закон №1404), оскільки він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому у нього відсутнє майно на території м. Києва.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О. Л., на підставі статей 134, 139 КАС України, витрати позивача на правову допомогу в сумі 2 000 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що місцезнаходженням майна є не місце розташування самого банку, де відкритий рахунок, а самі банківські рахунки чи електронні гаманці, на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, однак такі рахунки або електронні гаманці не є майном у розумінні положень статті 190 Цивільного кодексу України, оскільки вони не є окремими речами чи їх сукупністю, а фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Тому, на думку суду першої інстанції, у відповідача, на час відкриття виконавчого провадження, не було доказів наявності у боржника майна у виконавчому окрузі міста Києва, а тому оскаржена постанова прийнята протиправно і підлягає скасуванню.

Враховуючи, що відповідач відкрив виконавче провадження №62701503 всупереч вимогам Закону №1404, то прийняті в межах цього виконавчого провадження постанови про арешт коштів боржника, про стягнення основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження також підлягають скасуванню.

Також суд першої інстанції вважав, що наявні правові підстави для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О. Л. суми витрат на правову допомогу в сумі 2 000 грн., оскільки позивачем надані всі необхідні документи, які вимагає стаття 134 КАС України, на підтвердження здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання правової (правничої) допомоги від 11.08.2020 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко О. Л. просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, з посиланням на практику Верховного Суду, зокрема, у справі №905/3542/15, скаржник зазначив, що гроші, у тому числі, у безготівковій формі, є майном і їхнім місцезнаходженням вважається місцезнаходження фінансової установи, у якій відкритий відповідний рахунок боржника.

Враховуючи, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач просив приватного виконавця відкрити виконавче провадження за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника, які знаходяться на картковому рахунку, відкритого в Акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, на підтвердження чого надав відповідні докази, приватний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження в межах виконавчого округу м. Києва.

Далі скаржник вважає, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження, то підстав для скасування інших постанов, які прийняті у межах вказаного виконавчого провадження, немає.

Останнє про що зазначає апелянт, це те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув витрати на правову допомогу, оскільки позивач не довів належними доказами оплату відповідних послуг адвоката.

Учасники справи не скористалися процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

28 серпня 2018 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №201.

15 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. видано виконавчий напис №23982 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 13 641,09 грн. (а.с.79).

АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Юхименко О. Л. із заявою про примусове виконання виконавчого напису №23982 від 15 липня 2020 року (а.с.77).

У даній заяві стягувач просив відкрити, за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника, виконавче провадження. Адреса місцезнаходження майна боржника (грошових коштів) була вказана така: картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4.

До заяви про примусове виконання рішення було додано довідку про відкритий рахунок, в якій зазначається, що ОСОБА_1 є власником рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Також до заяви про примусове виконання рішення було додано виписку по рахунку (а.с.82).

31 липня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко О. Л. прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження №62701503 з виконання виконавчого напису №23982, виданого 15 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в сумі 13 641,09 грн. (а.с.84-85).

Далі, 31 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О. Л. у виконавчому провадженні №62701503 прийнято наступні постанови:

- про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку: НОМЕР_1 ;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 219,88 грн.;

- про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні в сумі 1364,11 грн. (а.с.87-88, 91-92, 94-95).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Згідно частини другої ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Частиною 1 ст.5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно вимог частин 1, 2 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 4 ч.2 ст. 23 Закону №1404 визначено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Згідно Інформаційної довідки з Єдиного реєстру приватних виконавців України виконавчим округом приватного виконавця Юхименко О.Л. є місто Київ.

Сторонами не заперечується, що місце проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Юхименко О. Л. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Підставою для відкриття виконавчого провадження за виконавчим округом в якому приватний виконавець може здійснювати свою діяльність, стала заява стягувача про примусове виконання за місцезнаходженням майна боржника. Так, стягувач зазначив, що боржник має рахунок у банківській установі, яка зареєстрована та знаходиться у місті Києві, а саме: в АТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 24 Закону №1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Наріжним питанням у цій справі є: чи є грошові кошти на картковому рахунку майном у розумінні Закону №1404 та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Так, відповідно до ч.3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-III (далі - №2346-III) кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно частин 6.1, 6.2 ст. 6 Закону №2346-III банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків (частини 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 10 вересня 2018 року №905/3542/15, від 01 серпня 2019 року №910/13508/15 та від 19 серпня 2019 року №922/1293/15 вказав, що безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції (визнання неіснуючого існуючим), яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Якщо відкинути цю юридичну фікцію, то таке означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також і у Законі України «Про виконавче провадження», у якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2018 року у справі №904/7326/17 зазначила про право стягувача вільно обирати орган для здійснення примусового виконання рішення державну виконавчу службу або приватного виконавця.

Зважаючи на наведене вище, а також враховуючи положення статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та те, що в розумінні глави 13 Цивільного кодексу України грошові кошти є майном, колегія суддів вважає, що місцезнаходженням майна (грошових коштів) є місто Київ, а тому майно позивача розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та на який розповсюджується його компетенція.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №905/477/18.

Висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача будь-якого майна в м. Києві суперечить наявним у матеріалах справи доказам.

Таким чином, враховуючи наявність у позивача відкритого рахунку в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», колегія суддів дійшла висновку, що, відкриваючи виконавче провадження №62701503, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О. Л. діяла на підставі та в межах повноважень, передбачених законом, а тому підстави для повернення виконавчого документу стягувачу були відсутні.

Враховуючи, що постанова про відкриття виконавчого провадження №62701503 прийнята відповідачем правомірно, підстав для скасування постанов у даному виконавчому провадженні про арешт коштів боржника, про стягнення основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження немає, позаяк позивач вважав їх протиправними лише на підставі того, що приватний виконавець відкрив виконавче провадження з порушенням вимог Закону №1404.

Також відсутні підстави і для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн., оскільки, відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, судові витрати стягуються на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, лише у випадку задоволення позову, а у межах спірних правовідносин у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи, що суд першої інстанції, при вирішенні справи, неправильно розтлумачив закон, є підстави для скасування рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 10.12.2020 року.