Справа № 810/4340/16
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4340/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Кондрат Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року, суддя Панова Г.В., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАПОЛІС» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТАПОЛІС» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області в якому просить:

- визнати незаконними та скасувати рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 17.05.2016 року № 3788/10/10-13-11-02-10;

- визнати незаконною бездіяльність Кабінету Міністрів України з 30.01.2016 року, яка полягає у неприйнятті правового акту Кабінету Міністрів України про скасування наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21 та у незабезпеченні перегляду та приведенні Міністерством фінансів України свого наказу від 28.01.2016 року № 21 у відповідність із Законом України від 26.11.2015 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань";

- зобов`язати ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць квітень 2016 року з додатками та доповненнями до неї з подальшим введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей зазначених у податковій декларації від 17.05.2016 року та додатках до неї;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України прийняти нормативно-правовий акт, необхідний для реалізації Закону України від 26.11.2015 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" та забезпечити перегляд та приведення Міністерством фінансів України свого наказу від 28.01.2016 року № 21 у відповідність з цим Законом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2016 позовну заяву в частині позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності Кабінету Міністрів України з 30.01.2016, яка полягає у неприйнятті правового акту Кабінету Міністрів України про скасування наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 та у незабезпеченні перегляду та приведенні Міністерством фінансів України свого наказу від 28.01.2016 № 21 у відповідність із Законом України від 26.11.2015 "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"; зобов`язання Кабінету Міністрів України прийняти нормативно-правовий акт, необхідний для реалізації Закону України від 26.11.2015 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" та забезпечення перегляду та приведення Міністерством фінансів України свого наказу від 28.01.2016 року №21 у відповідність з цим Законом, - повернуто особі, що її подала на підставі пункту 5 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) у зв`язку із наявністю у провадженні цього ж адміністративного суду справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав

Крім того, вказаною ухвалою в іншій частині позовну заяву ТОВ "ВІТАПОЛІС" залишено без руху в зв`язку з недоданням до неї доказів сплати судового збору в належному розмірі (оскільки, на думку суду, позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру, тоді як судовий збір сплачено лише за одну) й незазначенням в позовній заяві адрес електронної пошти сторін або відомостей про їх відсутність.

Ухвалою від 01 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року та постановою Верховного Суду від 04 вересня 2018 року, Київський окружний адміністративний суд відмовив в задоволенні заяви позивача про роз`яснення ухвали від 30 грудня 2016 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.03.2017 року адміністративний позов ТОВ "ВІТАПОЛІС" до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області про визнання незаконними та скасування рішень, а також зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.03.2017 року позивач подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2019 року апеляційну скаргу ТОВ "ВІТАПОЛІС" залишено без задоволення.

В подальшому позивач подав касаційну скаргу на вказану ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29.03.2017 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2019 року.

Постановою Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі № 810/4340/16 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" задоволено. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2019 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в частині позовних вимог :

- визнання незаконними та скасування рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 17.05.2016 року № 3788/10/10-13-11-02-10;

- зобов`язання ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць квітень 2016 року з додатками та доповненнями до неї з подальшим введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей зазначених у податковій декларації від 17.05.2016 року та додатках до неї.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що подав до податкового органу податкову декларацію з ПДВ за квітень 2016 року з додатками № 2,3,4 5 та вкладенням доповненням до податкової декларації з податку на додану вартість, яку податковий орган відмовився приймати посилаючись в оспорюваному рішенні на те, що податкова декларація з податку на додану вартість ТОВ "ВІТАПОЛІС" не визнається як податкова звітність, в зв`язку з тим, що вона подана з порушенням п.49.4 ст.49 ПК України. Таку відмову позивач вважає незаконною, так як відсутні правові підстави для відмови у її прийнятті, а складена звітність містить усі обов`язкові реквізити та подана за формою, що відповідає чинному законодавству.

Окрім того, позивач зазначив, що ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області у розумінні вимог чинного законодавства не є контролюючим органом, оскільки повноваження, організація та порядок діяльності податкового органу визначені не законом, а підзаконним нормативно-правовим актом, зокрема, Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року №236, якою затверджено Положення про Державну фіскальну службу України.

Судом першої інстанції було залучено до участі в справі в якості співвідповідача Головне управління Державної податкової служби у Київській області.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, що з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" (, місцезнаходження: 08152, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Територія Технікуму, будинок 16) зареєстроване 25.05.2006 року як юридична особа, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.01.2018 року № , взятий на податковий облік в Києво-Святошинській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області з 30.05.2004 року за № 2241 та є платником податків.

17.05.2016 позивач подав до ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2016 року разом з додатками та доповненням до податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період квітень 2016 року у формі листа від 17.05.2016 року вих. № 105/16.

Із копії податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2016 року вбачається, що на ній міститься штамп відповідача із відміткою "Отримано з попередженням про можливість невизнання".

Листом від 17.05.2016 року №3788/10/10-13-11-02-10 ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області "Про відмову у прийнятті податкової звітності" повідомила позивача про те, що податкова декларація з податку на додану вартість ТОВ "ВІТАПОЛІС" за квітень 2016 року від 17.05.2016 вважається не визнаною як податкова звітність, в зв`язку з тим, що вона подана з порушенням п.49.4 ст. 49 Податкового кодексу України. Також, відповідач-1 повідомив, що договір про визнання електронних документів ТОВ "ВІТАПОЛІС" з ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 14.01.2016 року реєстраційний № є діючим, дія договору не призупинялася, сертифікати дійсні до 10.01.2018 року (т. ІІІ, а.с.100).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з пунктом 48.1- 48.2 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Порядок подання податкової звітності до контролюючого органу визначається статтею 49 Податкового кодексу України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Згідно з пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою:

- за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою;

- у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Відповідно до пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

Пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:

49.11.1. у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання;

49.11.2. у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Згідно з п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити:

тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

найменування контролюючого органу, до якого подається звітність;

дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною;

ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Пунктом 48.4 статті 48 Податкового кодексу України У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити:

відмітка про звітування за спеціальним режимом;

код виду економічної діяльності (КВЕД);

код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ;

індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Підпунктом 48.5.1 пункту 48.5 ст. 48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Відповідно до п.48.7 ст.48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Зміст наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що одержавши від платника податків податкову звітність, контролюючий орган зобов`язаний перевірити наявність у ній реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, та прийняти одне з двох рішень: або прийняти податкову звітність, або відмовити у її прийнятті, одночасно повідомивши платника податків про причини відмови.

Таким чином умовою, з якою чинне податкове законодавство пов`язує можливість прийняття або неприйняття податкової звітності, є наявність або відсутність у ній обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.

Податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію у разі її складання з дотриманням вимог статті 48 ПК України, оскільки прийняття податкової звітності є обов`язком контролюючого органу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові № 810/1570/16 від 31.07.2018 року.

Отже, стаття 49 Податкового кодексу України передбачає вичерпний перелік дій, які зобов`язаний вчинити податковий орган у разі подання платником податків податкової декларації з ПДВ, зокрема прийняти або відмовити у прийнятті податкової звітності.

При цьому, податковий орган не має повноважень щодо надання платнику податків будь-яких роз`яснень щодо поданої ним податкової звітності з ПДВ, а також не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, у разі її складання з дотриманням вимог статті 48 ПК України, оскільки прийняття податкової звітності є обов`язком контролюючого органу.

За змістом п. 49.11 ст. 49 ПК України, підставою для відмови у прийнятті податкової звітності є виключно допущення платником податків порушень вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу при її заповненні, тобто відсутність в ній обов`язкових реквізитів.

Перелік підстав для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у прийнятті податкової декларації носить виключний характер та розширеному тлумаченню не підлягає.

Як убачається з листа ДПІ в Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 17.05.2016 №3788/10/10-13-11-02-10 «Про відмову у прийнятті податкової звітності», останній не містить відмови у прийнятті поданої ТОВ "ВІТАПОЛІС" податкової декларації з ПДВ за квітень 2016 року із зазначенням конкретної підстави такої відмови з посиланням на норми Податкового кодексу України, тоді як податковий орган повідомив, що декларація з податку на додану вартість ТОВ "ВІТАПОЛІС" за квітень 2016 року від 17.05.2016 вважається не визнаною як податкова звітність, в зв`язку з тим, що вона подана з порушенням п.49.4 ст. 49 Податкового кодексу України.

Проте, за змістом чинного Податкового Кодексу України недодержання платником податків приписів пункту 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі та надання такої звітності у паперовій формі, є підставою для відмови у прийнятті податкової декларації, при умові наявності у поданих документах реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції подана позивачем податкова декларація з податку на додану вартість за квітень 2016 року подана всупереч встановленому порядку, адже остання подана у паперовій, а не в електронній формі.

Колегія суддів звертає увагу, що пункт 49.4 статті 49 Податкового кодексу України не встановлює наслідків подання платником податків декларації з податку на додану вартість в паперовій, а не електронній формі, зокрема, що у прийнятті такої декларації може чи має бути відмовлено, у зв`язку з чим, враховуючи закріплене в п. 49.10 ст. 49 ПК України положення про заборону контролюючим органам відмовляти у прийнятті податкової декларації з будь-яких причин, не визначених цією статтею, податкова інспекція за місцем обліку платника податків зобов`язана прийняти таку декларацію, перевіривши її на відповідність приписам пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.

При цьому, відсутність закріплених в Податковому кодексі України наслідків подання платниками податків податкових декларацій в паперовій, а не електронній, формі, має трактуватися виключно на їх користь.

Згідно з підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу;

Також, відповідно до пункту 56.21 статті 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акту суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Крім того, стадія прийняття податкової декларації органом державної податкової служби є, по суті, формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник податкового органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. При цьому підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що недодержання платником податків приписів пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі та надання такої звітності у паперовій формі, не є підставою для відмови у прийнятті податкової декларації, за умови наявності у поданих документах реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 ПК.

Аналогічна правова позиці викладена Верховним Судом у постанові №810/1570/16 від 31 липня 2018 року.

При цьому, суд звертає увагу на те, що положеннями Податкового кодексу України контролюючим органам взагалі не надано право привласнювати податковим деклараціям, поданим платниками податків, статус "не визнано як податка звітність" або будь-який інший статус.

За змістом ст. 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов`язані, серед іншого, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Отже, рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області яке оформлене листом від 17.05.2016 № 3788/10/10-13-11-02-10, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць квітень 2016 року з додатками та доповненнями до неї з подальшим введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей зазначених у податковій декларації від 17.05.2016 року та додатках до неї, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Водночас, податковим органом не надано до суду доказів перевірки наявності та достовірності заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України та не прийнято відповідного рішення.

Так, зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційними повноваженнями є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обирати один із кількох варіантів рішення.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

При цьому, зазначена позовна вимога є саме втручанням в дискреційні повноваження відповідача як контролюючого органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З урахуванням тієї обставини, що для прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, що відноситься виключно до компетенції відповідача не може бути вирішено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість вийти за межі заявлених позовних вимог для повного захисту права та охоронюваних законом інтересів позивача та зобов`язав відповідача повторно розглянути податкову декларацію з податку на додану вартість, подану Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" за звітний (податковий) період календарний місяць квітень 2016 року з додатками та доповненнями до неї.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №892 від 04.11.2015 року "Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" перейменовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1 та реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2.

Відповідно до додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 2015 року № 892 Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області перейменована в Києво-Святошинську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області.

Водночас, згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 року № 237 "Про реформування деяких територіальних органів Державної фіскальної служби", Києво-Святошинську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Київській області.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України", утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 227 затверджено положення про Державну податкову службу України та Державну митну службу України.

Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 12.07.2019 року № 14 "Про затвердження положень про територіальні органи ДПС", затверджено положення, зокрема про Головне управління ДПС у Київській області.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.07.2019 року внесено запис в Єдиному державному реєстрі про державну реєстрацію Головного управління ДПС у Київській області як юридичної особи.

Враховуючи викладене, суд вірно визначився, що правонаступником прав та обов`язків Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області є Головне управління ДФС у Київській області. Попри те, станом на даний час повноваження ГУ ДФС у Київській області станом на час прийняття рішення у справі перейшли до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, яке виступає співвідповідачем у справі, а тому зобов`язав саме Головне управління Державної податкової служби у Київській області повторно розглянути податкову декларацію з податку на додану вартість, подану Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" за звітний (податковий) період календарний місяць квітень 2016 року з додатками та доповненнями до неї.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду 04 лютого 2020 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 08 грудня 2020 року.