Справа № 140/14504/20
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року ЛуцькСправа № 140/14504/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 11.04.2019 №0-0319 та №0-0319.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2018 рік, а саме за податковим повідомленням-рішенням від 11.04.2019 №0-0319 у розмірі 4519,72 грн та за податковим повідомленням-рішенням від 11.04.2019 №0-0319 у розмірі 11090,82 грн. Податок нарахований на нерухоме майно: склад сипучих Д-1, загальною площею 121,4 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та склад сипучих Л-1 площею 297, 9 м. кв., що також знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки позивач був власником нерухомого майна - складу сипучих Д-1, загальною площею 121, 4 м. кв. та складу сипучих Л-1 площею 297, 9 м. кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 до 2018 року.

На зазначені об`єкти нерухомості на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами зареєстровані обтяження, та, в подальшому, постановою головного державного виконавця Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Капітанюка С.С. від 11.01.2018 у виконавчому провадженні №27455160 вказані об`єкти нерухомості передано стягувачу: ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», що знаходиться за адресою: 94655, м. Київ, пр-т Степана Бандери, 28-А, БЦ «SP-HALL», що підтверджується копією постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 11.01.2018 та актом передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 11.01.2018, а також копією листа Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби від 19.07.2020 №16018.

Зазначає, що відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Оскільки, після передачі зазначеного майна стягувачу позивач припинив бути його власником, обов`язок звернутися із заявою про внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виник у його нового власника (вигодонабувача) - ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Однак, з невідомих причин відповідну інформацію щодо зміни власника до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесено по даний час.

Позивач вважає, що право власності на дане майно у нього припинене з 11.01.2018, тобто з моменту звернення стягнення на дане майно та фактичної передачі його стягувачеві у виконавчому провадженні, яким і набуто право власності на зазначене вище майно виходячи з норми ст. 328 ЦК України.

За таких обставин у позивача з 11.01.2018 немає жодного зобов`язання у вигляді сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки позивач не являється власником нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати протиправними та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені ГУ ДФС у Волинській області.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 відкрито позовне провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 допущено у даній справі заміну відповідача Головного управління ДФС у Волинській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Волинській області.

У відзиві на позовну заяву від 08.12.2020 представник відповідача позовні вимоги не визнав та зазначив, що відповідно до даних Державного реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, складу сипучих Д-1, загальною площею 121, 4 м. кв. та складу сипучих Л-1 площею 297, 9 м. кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 до 2018 року.

Зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач стверджує, що власником даного майна є ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», однак згідно з витягом виконавчих проваджень ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» є стороною виконавчого провадження, яке відкрите 07.07.2011 і є незавершеним. Згідно з витягом з ЄДР прав майно перебуває в обтяженні, однак право власності не змінено.

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Відтак, відповідно до підпункту 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, ОСОБА_1 правомірно сформовано податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки форми Ф від 11.04.2019 №0-0319 на суму податкового зобов`язання 4519,72 грн та від 11.04.2019 №0-0319 на суму податкового зобов`язання 11090,82 грн.

З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Волинській області 11.04.2019 винесено та направлене ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 рік форми Ф №0-0319 на суму податкового зобов`язання 4519,72 грн та податкове повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 рік форми Ф №0-0319 на суму податкового зобов`язання 11090,82 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугували дані з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що у власності ОСОБА_1 перебуває нерухоме майно: склад сипучих Д-1, загальною площею 121,4 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та склад сипучих Л-1 площею 297, 9 м. кв., що також знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-15).

Крім того, судом встановлено, що на об`єкти нерухомості: склад сипучих Д-1, загальною площею 121, 4 м. кв. та склад сипучих Л-1 площею 297, 9 м. кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 до 2018 року, на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами зареєстровані обтяження, та, в подальшому, постановою головного державного виконавця Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Капітанюка С.С. від 11.01.2018 у виконавчому провадженні №27455160 вказані об`єкти нерухомості передано стягувачу: ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», що знаходиться за адресою: 94655, м. Киів, пр-т Степана Бандери, 28-А, БЦ «SP-HALL». Вказані обставини підтверджуються копією постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 11.01.2018 та актом передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 11.01.2018, а також копією листа Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби від 19.07.2020 №16018 (а.с.9-11).

Позивач, вказуючи, що з 2018 року він не є власником вищевказаного нерухомого майна, а тому не має зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, вважає податкові повідомлення-рішення протиправними та звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України) в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, який, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внормовано приписами статті 266 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із підпунктом 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Положеннями підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Як встановлено судом, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 рік від 11.04.2019 форми Ф №0-0319 на суму податкового зобов`язання 4519,72 грн та №0-0319 на суму податкового зобов`язання 11090,82 грн.

Підставою для винесення такого рішення став витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де нежитлові будівлі - складу сипучих Д-1, загальною площею 121, 4 м. кв. та складу сипучих Л-1 площею 297, 9 м. кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Однак, матеріалами справи підтверджується, що постановою головного державного виконавця Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Капітанюка С.С. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 11.01.2018 у виконавчому провадженні №27455160, на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами, об`єкти нерухомості: складу сипучих Д-1, загальною площею 121, 4 м. кв. та складу сипучих Л-1 площею 297, 9 м. кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 передано стягувачу: ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», що знаходиться за адресою: 94655, м. Киів, пр-т Степана Бандери, 28-А, БЦ «SP-HALL» (а.с.9).

Крім того, головним державним виконавцем Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Капітанюком С.С. складено акт передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 11.01.2018, на підставі якого об`єкти нерухомості: складу сипучих Д-1, загальною площею 121, 4 м. кв. та складу сипучих Л-1 площею 297, 9 м. кв., що знаходяться за адресою: вул. Лісна, 16, м. Нововолинськ Волинської області передано стягувачу: ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (а.с.10).

Даний факт підтверджується також листом Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби від 19.07.2020 №16018.

Відповідно до пункту 9 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Крім того, положеннями пункту 8 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України визначено, що право власності припиняється у разі: звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача, що після передачі зазначеного майна стягувачу з січня 2018 року позивач не є його власником, а постанова та акт державного виконавця є підставами для подальшого оформлення стягувачем (ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс») права власності на таке майно.

З вищевикладеного слідує, що позивач не є платником податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розумінні пп. 266.1.1, п. 266.1 ст. 266 ПК України, що свідчить про безпідставність податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Волинській області форми «Ф» від 11.04.2019 №0-0319 та №0-0319 та наявності правових підстав для їх скасування.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд звернув увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…".

Тобто, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи загалом, і податкові органи зокрема, зобов`язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді майнового інтересу (нараховувати податки та збори) за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (у даному випадку за рахунок платника податку).

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними та допустимими доказами правомірності винесених ГУ ДФС у Волинській області податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 11.04.2019 №0-0319 та №0-0319.

На переконання суду, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені не обгрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно та нерозсудливо, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем при поданні позову до суду судовий збір у розмірі 840,80 грн, відповідно до квитанції від 30.09.2020 №57944, підлягає стягненню на користь позивача з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області форми «Ф» від 11 квітня 2019 року №0-0319 та №0-0319.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 295 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43000, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, буд. 4, ).

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук