Справа № 826/7763/18
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7763/18 Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (форма «С») Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 05.05.2018 № , згідно з яким до ТОВ «Манго-Груп» застосовано штрафні санкції у сумі 39 132,50 грн.

Позов обґрунтовано тим, що висновки податкового органу про перевищення ліміту залишку готівки в касі станом на 29.12.2018 є помилковими, а відтак винесене на підставі таких висновків податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення (форма «С») Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 05.05.2018 №, згідно з яким до ТОВ «Манго-Груп» застосовано штрафні санкції у сумі 39 132, 50 грн.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у місті Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час проведення перевірки встановлено порушення не оприбуткування готівкових коштів в КОРО, які були вчинені 10.12.2017 та 11.12.2017.

Враховуючи, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися, та у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК), відтак наявні підстави для застосування штрафних санкцій.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що у даному випадку програмне забезпечення та сам РРО не потребував ремонту чи відновлення, та був у справному стані, у той час як останній не міг використовуватись через відсутність електроенергії.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, на думку позивача, є безпідставними, та підлягають відхиленню, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи та законодавчим нормам.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Черкаській області на підставі наказу від 01.01.2018 № 15 «Про проведення фактичної перевірки» та направлень на перевірку від 04.01.2018 № 1, від 04.01.2018 № 2 проведено фактичну перевірку ТОВ «Манго-Груп» щодо дотримання вимог законодавства в частині виробництва, обігу, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, та інших нормативно-правових актів, які регулюють ліцензування, зберігання, обіг спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів при здійсненні оптової та/або роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, з питань дотримання порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, а також дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за місцем фактичного здійснення діяльності, а саме: Черкаська область, Золотоніський район, с/р Благодатнівська, автомобільна дорога Золотоноша-Черкаси-Сміла, 12 км+500 м, за період діяльностті з 01.01.2017 по 13.01.2018.

За результатом проведеної перевірки складено акт (довідку) від 15.01.2018 №1/23-00-40-0224/39039648 у висновках якого зазначено, що позивачем порушено вимоги пункту 11 розділу 2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Національного банку України від 29.12.2017 № 148.

Позивач, вважаючи висновки вищезазначеного акта протиправними, 24.01.2018 подав заперечення, однак листом Головного управління ДФС у Черкаській області від 02.02.2018 № 5005/23-00-40-02 висновки акта перевірки залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі вищезазначених висновків відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 07.02.2018 № , яким за порушення ТОВ «Манго-Груп» вимог пункту 11 розділу 2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого постановою НБУ від 29.12.2017 № 148, застосовано штрафні санкції у розмірі 39 132, 50 грн.

У подальшому, рішенням ДФС України про результати розгляду скарги позивача від 20.04.2018 № 13889/6/99-99-11-03-01-15 зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві винести нове податкове повідомлення-рішення із дотриманням вимог Кодексу та Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.

05 травня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі акта перевірки від 15.01.2018 № 1/23-00-40-0224/39039648 та рішення про результати розгляду скарги від 20.04.2018 № 13889/6/99-99-11-03-01-15, винесено податкове повідомлення-рішення № , яким за порушення ТОВ «Манго-Груп» вимог пункту 2.6, 4.2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого постановою Національного банку України від 15.12.2004 № 637, застосовано штрафні санкції у розмірі 39 132,50 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом саме за несвоєчасне оприбуткування товариством готівки в касі, яке полягає у приховуванні виручки, але в даному випадку фактично мало місце несвоєчасне роздрукування Z-звітів з обставин, які не залежали від його волевиявлення (відключення електроенергії), і за яких позивачем вчинено всі можливі та необхідні дії для оприбуткування готівки, та відповідачем не було надано доказів саме приховування несвоєчасного оприбуткування товариством готівки в касі, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою регулювався Положенням про ведення касових операцій, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 (далі - Положення №637) (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що з 05.01.2018 вказане Положення №637 втратило чинність на підставі Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 (далі - Положення №148).

У той же час, враховуючи, що на момент вчинення позивачем порушень неоприбуткування готівкових коштів у КОРО на суму 7826,50 грн діяло саме Положення №637, відтак слід керуватись нормами Положення №637, а не Положенням №148.

Відповідно до пункту 1.2 Положення №637 оприбуткуванням готівки є проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно п.2.6 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

За змістом пункту 4.2 Положення №637 усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.

Зміст наведених норм матеріального права вказує на те, що у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення №637 оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Аналогічні положення закріплені у пункті 11 розділу 2 Положення №148.

У випадку невиконання будь-якої з цих дій, це є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність, визначена в Указі Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 (далі - Указ №436/95 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, у силу вимог статті 1 Указу №436/95 у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Указу №436/95 за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки визначено штраф у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Відтак, суб`єкти господарювання, мають своєчасно та в повній мірі оприбутковувати усю готівку, що надходить до кас.

Як вбачається з матеріалів справи, у книзі обліку розрахункових операцій (КОРО) позивачем здійснено записи: №1343 (по Z-звіту) про отримання готівкової виручки.

При цьому, здійснено підклеювання фіскального звітного чеку (Z-звіту) №1343 від 11.12.2017 на суму 7 826, 50 грн.

Як зазначає позивач, фіскальні звітні чеки за 10.12.2017 ТОВ «Манго-Груп» не могли бути роздруковані 10.12.2017 в результаті відключення електроенергії на АЗС №76, яке відбулось внаслідок пошкодження лінії повздовжнього електропостачання 10 кВ на перегоні Черкаси-Золотоноша аід час складних погодних умов у період з 23:00 10.12.2017 до 11:30 11.12.2017, що підтверджується довідкою Регіональної філії «Одеська залізниця» виробничого підрозділу служби електропостачання Шевченківська дистанція електропостачання від 15.01.2018 № ЕЧ2-02/116.

Відтак фіскальний чек за 10 грудня 2017 року з технічних причин був роздрукований з перевищенням 24-годинного інтервалу 11 грудня 2017 року.

Таким чином, позивачем роздруковано та вклеєно Z-звіт до Книги ОРО після відновлення робочої функції РРО наступного дня, та цього ж дня внесені відповідні записи до розділу 2 Книги ОРО.

При цьому, судом першої інстанції було відзначено, що у даному випадку фактично мало місце несвоєчасне роздрукування Z-звітів з обставин, які не залежали від його волевиявлення (відключення електроенергії), і за яких позивачем вчинено всі можливі та необхідні дії для оприбуткування готівки, у той же час штрафні санкції до позивача було застосовано контролюючим органом саме за несвоєчасне оприбуткування товариством готівки в касі, яке полягає у приховуванні виручки.

У свою чергу, апелянтом не надано доказів саме приховування несвоєчасного оприбуткування товариством готівки в касі, відтак підстави для застосування штрафних санкцій відсутні.

Відтак, зазначена у Z-звіті готівка в сумі 7 826, 50 грн у повному обсязі проведена в касі та занесена у книгу обліку розрахункових операцій, що підтверджує фактичне оприбуткування позивачем готівки.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що об`єктивна сторона вчиненого позивачем порушення в Акті перевірки визначена як порушення 2.6, 4.2 Положення №637, за що передбачена відповідальність згідно абзацу 3 пункту 1 Указу №436/95.

Однак, прийнятим 06 липня 1995 року Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» також була установлена відповідальність за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги). Перелік таких порушень та санкції визначені розділом V «Відповідальність за порушення вимог цього Закону».

Так, пунктом 1 частини першої статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено фінансові санкції за порушення вимог цього закону, а саме: за встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через РРО з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.

Аналіз зазначених положень свідчить про те, що об`єктивна сторона обох порушень, як того, що визначено абзацом третім статті 1 Указу № 436/95, так і того, що визначене пунктом 1 частини першої статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», фактично полягає у одних і тих самих діях.

При цьому, зі змісту статті 25 Конституційного Договору вбачається, що метою постановлення Указу № 436/95 було врегулювання відносин щодо належного обліку готівкових операцій суб`єктами підприємницької діяльності, які до цього не були належним чином урегульовані іншими законодавчими актами, а термін його дії обмежувався прийняттям відповідного закону.

Оскільки шляхом прийняття Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» ці правовідносини врегулював законодавчий орган, то Указ № 436/95 припинив дію як у частині визначення складу такого правопорушення як неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій, його положення уже не могло застосовуватися.

Таким чином, до правовідносин, що виникли після набрання чинності Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», положення абзацу третього статті 1 Указу №436/95 не застосовується.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 1340/3510/18 та у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №500/39/19 та від 24 червня 2020 року у справі №520/795/19.

Колегія суддів підстав для відступу від вказаної правової позиції Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду не вбачає.

З огляду на наведене, контролюючим органом безпідставно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції в сумі 39 132,50 грн згідно з абзацом 3 пункту 1 Указу № 436/95, що, в свою чергу, свідчить про протиправність прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 05.05.2018 № про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук