Справа № 160/10272/20
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
1. 27.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16.09.2020 року, просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладене у листі від 27.02.2020 року №1927-2743/С-02/8-0400/20 про відмову у підвищенні розміру моєї пенсії за віком на 20 відсотків відповідно до вимог частини третьої статті 29 Закону №1058-ІV і виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити підвищення розміру моєї пенсії за віком на 20 відсотків відповідно до вимог частини третьої ст. 29 Закону № 1058-ІV з 10.05.2019 року та виплату різниці між перерахованим і фактично отриманим розміром пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
2. Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 27.08.2020 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
3. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, було залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст.160,161 КАС України.
4. Позивачем, у строк, визначений в ухвалі суду від 28.08.2020 року усунуті недоліки позовної заяви.
6. Також, ухвалою суду від 17.09.2020 року було витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії таких документів:
- пенсійної справи позивача;
- листа Пенсійного фонду №1927-2743/С-02/8-0400/20 від 27.02.2020 року;
- заяви позивача про здійснення перерахунку пенсії від 18.02.2020 року та іншій наявні докази щодо суті спору.
7. 13.10.2020 року від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на адміністративний позов разом із витребуваними судом доказами по справі.
8. Приписами статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
9. Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
10. У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
11. Отже, рішення у цій справі приймається судом 06.11.2020 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
12. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 16.11.2000 року перебуває на обліку в Металургійному відділі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у зв`язку з призначенням пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.
13. Позивач вказує, що згідно положень ст.7 Закону № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні.
14. Позивач зазначила, що після призначення пенсії продовжила працювати вчителем у середній школі.
15. 09.05.2019 року їй виповнилось 59 років, у зв`язку з чим вона отримала первинне право на пенсію за віком на підстав ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з усіма правами, доплатами та збільшенням, які передбачені при призначенні пенсії за віком на загальних підставах.
16. На підставі її заяви від 09.05.2019 року позивачу було призначено пенсію за віком починаючи з 10.05.2019 року.
17. Пенсію обчислено, виходячи з загального стажу роботи, зарахованого по 31.03.2019 року, що складає 39 років 09 місяців 10 днів, та заробітної плати за період роботи з 01.07.2000 року по 31.03.2019 року з урахуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях національної економіки, за 2016, 2017 роки. Загальний розмір пенсії складав 3333,07 гривень.
18. 18.02.2020 року вона звернулася до відповідача із заявою щодо наявності порушень законодавства при здійсненні їй розрахунку пенсії за віком відповідно до вимог Закону №1058-ІV, а саме: 1) не встановлено підвищення розміру моєї пенсії за віком на 20 відсотків відповідно до вимог частини третьої статті 29 Закону № 1058-ІV; 2) не виплачено грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу Прикінцевих положення Закону №1058-ІV.
19. Пенсійний фонд листом від 27.02.2020 року №1927-2743/С-02/8-0400/20 відмовив позивачу у здійсненні перерахунку пенсії за віком та у виплаті грошової допомоги у зв`язку з тим, що вона раніше вже отримувала пенсію по інвалідності. На думку відповідача, має місце переведення з одного виду пенсії на інший, а не призначення вперше, як того вимагає законодавець.
20. На думку позивача, таке рішення Пенсійного фонду щодо відмови у підвищенні їй розміру пенсії є незаконним та таким, що порушує конституційні права на соціальний захист і пенсійне забезпечення, у зв`язку із чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню, у зв`язку із чим, позивач звернулася до суду із цією позовною заявою.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
21. Відповідач заперечує проти позову. У обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
22. Починаючи з 16.11.2000 отримувала пенсію по інвалідності за загальним захворюванням, а з 10.05.2019 року позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
23. З 16.11.2000 року позивачу була призначена пенсія по інвалідності за загальним захворюванням відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".
24. Відповідач вказує, що з 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року, отже з цього часу пенсія по інвалідності за загальним захворюванням призначається позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
25. Порядок та умови здійснення переведення з одного виду пенсії на інший визначений ч.3 ст.45 Закону України № 1058-ІV.
26. 10.05.2019 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою зареєстрованою за №764 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
27. Відповідно до ст.26 Закону № 1058-ІV право на призначення пенсії за віком позивач набула після досягнення 59 років ( 9.05.2019 року ) та відповідно реалізувала його шляхом подання відповідної заяви.
28. Отже, на думку відповідача, позивачем реалізовано право на отримання різних видів пенсій, встановлених в межах одного закону - Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема: у 2000 році реалізувала право на призначення пенсії по інвалідності (заява про призначення від 05.12.2000 року), у 2019 році - почала отримувати пенсію за віком (заява від 10.05.2019 року). При цьому, і пенсія по інвалідності, і пенсія за віком розраховані відповідно до положень Закону №1058-ІV. відповідно, при переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовано норми ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV.
29. Проте, у лютому 2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою від 18.02.2020 року про підвищення розміру пенсії за віком на 20 відсотків відповідно до ч.3 ст.29 Закону №1058-ІV та виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.
30. Листом від 27.02.2020 року за №1927-2743/С-02/8-0400/20 відповідач повідомив позивача про отримання з 16.11.2000 року пенсії по інвалідності за загальним захворюванням, у зв`язку з чим у позивача, на їх думку, відсутнє право на підвищення розміру пенсії за віком на 20 відсотків та виплату грошової допомоги у розмірі десяти пенсій станом на день призначення пенсії за віком.
31. Відповідач вказує, що позивач з листопада місяця 2000 року по квітень 2019 року отримувала пенсію по інвалідності за загальним захворюванням, яка з 01.01.2004 року призначена за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно, в травні 2019 року позивачу не було вперше призначено пенсію за віком, а здійснено лише переведення з одного виду на інший в межах одного Закону №1058-ІV, що, в свою чергу, унеможливлює проведення підвищення розміру пенсії за віком на 20 відсотків відповідно до ч.3 ст. 29 Закону № 1058-1V.
32. Окрім цього, відповідач зазначив, що пункт 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV не ставить право позивача на отримання допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання ним пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.
33. Таким чином, до переведення позивача на пенсію за віком ОСОБА_1 призначалась та виплачувалась пенсія по інвалідності за загальним захворюванням в рамках одного Закону №1058-ІV, що на думку відповідача позбавляє її права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
34. Дослідивши матеріли справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
35. Починаючи з 16.11.2000 року позивач отримувала пенсію по інвалідності за загальним захворюванням відповідно до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення".
36. Позивач починаючи з листопада 2000 року по квітень 2019 року отримувала пенсію по інвалідності за загальним захворюванням, яка з 01.01.2004 року була призначена за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
37. З 10.05.2019 року позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
38. У лютому 2020 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 18.02.2020 року, у якій просила Пенсійний фонд здійснити підвищення розміру пенсії за віком на 20 відсотків відповідно до ч.3 ст. 29 Закону № 1058-ІV, а також здійснити виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.
39. Листом від 27.02.2020 року за №1927-2743/С-02/8-0400/20 Пенсійний фонд повідомив позивачу про отримання нею з 16.11.2000 року пенсії по інвалідності за загальним захворюванням, у зв`язку з чим, на їх думку, у позивача відсутнє право на підвищення розміру пенсії за віком на 20 відсотків та виплату грошової допомоги у розмірі десяти пенсій станом на день призначення пенсії за віком.
40. На думку позивача, таке рішення Пенсійного фонду, оформлене листом, про відмову у підвищенні розміру пенсії за віком на 20 відсотків відповідно до ч.3 ст. 29 Закону №1058-ІV та у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій є протиправним, незаконним та не ґрунтується на нормах закону, у зв`язку із чим позивач звернулася до суду із цією позовною заявою захистом своїх порушених прав на належне соціальне забезпечення.
41. Вирішуючи спір по суті та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИi3;
42. Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
43. За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
44. За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
45. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
46. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
47. Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі Порядок).
48. Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
49. Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
50. Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладахтаустановах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
51. Аналіз пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати дає підстави для висновку, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. При цьому законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.
52. За змістом вказаної норми отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
53. Умовами призначення грошової допомоги є сукупність умов: досягнення пенсійного віку, праця у закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, наявність страхового стажу (для жінок - 30 років) на таких посадах, не отримання на час призначення пенсії за віком будь-якої пенсії.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
54. Дослідивши матеріли справи встановлено, що починаючи з 16.11.2000 року позивачу була призначена пенсія по інвалідності за загальним захворюванням відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
55. Починаючи з листопада 2000 року по квітень 2019 року ОСОБА_1 отримувала пенсію по інвалідності за загальним захворюванням, яка з 01.01.2004 року була призначена за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
56. З 10.05.2019 року, за заявою позивача, її було переведено на пенсію за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
57. Відповідно до положень ч.3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.
58. Таким чином, оскільки позивач уже отримувала пенсію по інвалідності за загальним захворюванням, яка з 01.01.2004 року була призначена за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно, у травні 2019 року позивачу не було вперше призначено пенсію за віком, а здійснено лише переведення з одного виду на інший у межах одного Закону № 1058-ІV, що, у свою чергу, унеможливлює проведення підвищення розміру пенсії за віком на 20 відсотків згідно до ч.3 ст. 29 Закону № 1058-1V.
59. Окрім цього, наведені вище підстави позбавляють позивача права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.
60. Таким чином, слід дійти висновку, про правомірність дій відповідача з відмови у призначенні позивача грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.
61. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах суду від 27.11.2018 року у справі №328/1619/17 (2-а/328/80/17), від 22.02.2018 року у справі №310/3774/17, від 11.07.2019 року у справі №350/294/16-а, від 02.03.2020 року у справі №175/4084/16-а (2-а/175/86/16), від 28.04.2020 року у справі №678/941/17.
62. Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
63. Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
64. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
65. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
66. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
70. Згідно з частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
71. Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
72. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
73. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами щодо правомірної відмови позивачу у підвищенні розміру її пенсії за віком на 20 відсотків відповідно до вимог частини третьої статті 29 Закону №1058-ІV і виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу.
74. За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.
75. Щодо розподілу судових витрат.
76. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
77. Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
78. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
79. Судові витрати не розподіляти.
80. Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).
82. Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
83. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
84. Повний текст рішення складено 06.11.2020 року.
Суддя В.В Ільков