Справа № 459/4103/14-а
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 459/4103/14-а пров. № А/857/10096/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 28 травня 2020 року про закриття провадження (головуючий суддя Новосад М.Д., м.Червоноград) у справі № 459/4103/14-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, з участю третьої особи старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Львівської області Стельмаха А.П. про визнання незаконними дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

15.09.2014 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив визнати незаконними дії начальника ВДВС, які виразилися в направленні постанови від 11 квітня 2014 року про стягнення боргу за місцем роботи боржника, а не за місцем проживання останнього; протиправним діяння відповідача щодо ненадання відповіді на звернення від 29 квітня 2014 року, в якому вимагалося пояснення підстав направлення постанови за місцем роботи боржника; відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 2 097,97 грн. та 3 000 грн. компенсації за моральні страждання.

Позов обгрунтовує тим, що начальником державної виконавчої служби неправомірно направлено постанову про стягнення боргу за комунальні платежі не за місцем проживання доньки як боржника, а за місцем роботи. Відповідь на звернення надана не була, тому такими діями заподіяно як матеріальну, так і моральну шкоду.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 28 травня 2020 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Начальника Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, з участю третьої особи старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Львівської області Стельмаха А.П. про визнання незаконними дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - закрито.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм процесуального права просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти постанову, якою справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Отже, одним із учасників адміністративного спору є суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Відповідно до положень статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів, оглядаючи матеріали справи, зазначає, що даний спір виник з приводу протиправності дій начальника ВДВС, які виразилися в направленні постанови від 11 квітня 2014 року про стягнення боргу за комунальні платежі за місцем роботи боржника, та ненаданні відповіді на звернення від 29 квітня 2014 року щодо недотримання чинного законодавства по направленню згаданої постанови. Виконавчий документ було видано на підставі рішення суду у цивільній справі №2-44/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь КП «Червонограджитлокомунсервіс» 2067,97 грн. заборгованості та 30,00 грн. судових витрат. Рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, ухвалено за правилами цивільного процесуального законодавства, при цьому ОСОБА_1 виступала відповідачем (боржником), тобто є стороною виконавчого провадження.

Як вбачається із копії відповіді начальника відділу ДВС Червоноградського МУЮ, ОСОБА_3 11.04.2014 виніс постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа 2-44/10 та вчиняв виконавчі дії як старший державний виконавець даного відділу. У даному випадку між сторонами виникли виконавчо-процесуальні відносини, пов`язані із виконанням рішення, ухваленого у порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що державний виконавець є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та її направлення є результатом практичної діяльності в ході здійснення повноважень, наданих йому для виконання судових рішень, а не актом державного органу.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до п.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Колегія суддів зазначає, що завданням цивільного судочинства, відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вказує, що у даних правовідносинах, з приводу яких виник спір, відповідач та третя особа не є суб`єктами владних повноважень, які виконували владні управлінські функції (нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу).

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновками суду першої інстанції, а тому доводи апелянта слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 28 травня 2020 року у справі № 459/4103/14-а без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 02 грудня 2020 року.