Справа № 160/10089/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С. розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 09.10.2020 року у задоволенні заяви відповідача про вихід із спрощеного провадження та розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.
До суду 26.10.2020 року від позивача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що його представником дійсно було допущено описку у позові у вигляді посилання на ст.6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР, яку було виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій» від 01.07.2015 р. № 569-VIII. Втім, таке посилання ніяк не впливає на самі обставини справи та жодним чином не змінює правового обґрунтування позову.
Так, Інструкцією про застосування форм товарно-транспортних накладних на переміщення спирту етилового, високооктанових кисневмісних домішок та алкогольних напоїв не передбачено внесення до товарно-транспортних накладних серії та номеру марок акцизного податку, а отже твердження відповідача про те, що позивач не забезпечив повної ідентифікації підакцизних товарів є безпідставними, оскільки такого обов`язку на нього не покладено діючим законодавством. Твердження позивача про те, що ним у позові наведені рішення Верховного Суду без дати та номеру справи є помилковими, оскільки у позові позивачем наведено дати та номери справ рішень Верховного Суду, на які він посилається. З огляду на наведені обставини справи та положення діючого законодавства, позивач вважає, що відповідач не зазначив обґрунтованих заперечень проти позову, а тому просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
До теперішнього часу відповідач заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до суду не надав.
Враховуючи викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В силу ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
За результатами фактичних перевірок складені акти від 17.07.2020 року №1372/15-32-32-0П30487219 та №1373/15-32-32-01/30487219, згідно з якими встановлені порушення п.12 ст.3 Закону №265, в частині ненадання до проведення перевірки первинних документів та бухгалтерських відомостей по рахункам, які підтверджують належне оприбуткування/облік товарних запасів (на складах та/або за місцем їх реалізації, на суму - 53 874,6 грн. та на суму 125 561,55 грн.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Відповідно до п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/ або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Правові ж засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відповідно до ч.4 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації:
- введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером;
- користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи;
- ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або підприємством, суб`єктом підприємницької діяльності, самозайнятою особою, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/ або аудиторської діяльності;
- самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства. Ця форма організації бухгалтерського обліку не може застосовуватися на підприємствах, звітність яких повинна оприлюднюватися, та в бюджетних установах.
За приписами ч.7 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства:
- забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності;
- організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій;
- бере участь в оформленні матеріалів, пов`язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства;
- забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства;
- подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», інформацію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Так, 21.03.2008 року генеральним директором ТОВ «АТБ-маркет» затверджено Положення про головну бухгалтерію, якою встановлено (п.1.1.), що головна бухгалтерія є структурним підрозділом економічної служби, метою якого є організація та ведення бухгалтерського обліку та складання бухгалтерської звітності на підставі встановлених законодавством України правил та вимог бухгалтерського обліку.
Таким чином, ані керуючий магазином, як керівник структурним підрозділом, ані сам магазин, як структурний підрозділ, не ведуть бухгалтерський облік.
Верховний Суд у своїй постанові від 21.07.2020 р. у справі № 815/5842/15 приходить до правового висновку, що положення Закону № 265/95-ВР не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, лише вказують на обов`язок суб`єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку.
Позивач в позові також зазначив, що ТОВ «АТБ-маркет» здійснює централізовану закупівлю товару (тобто, не окремо на кожний магазин, а для всіх або групи магазинів), який, здебільшого, також централізовано доставляється до розподільчих центрів, а вже звідти - розвозиться партіями по магазинах. Діюче законодавство зобов`язує на кожну поставку товару виписувати одну видаткову накладну, а отже вона об`єктивно не може одночасно зберігатися у всіх магазинах, до яких був поставлений товар. Відповідач, обґрунтовуючи зазначений висновок, посилається на Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996-ХІV, яким визначені правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні і щодо таких груп товарів, як фрукти й овочі, будівельні матеріали тощо. Позивач не уявляє, які саме відомості необхідно навести суб`єкту господарювання-продавцю у видаткові накладній, для того щоби повністю ідентифікувати, наприклад, яблука або цеглу, що такі товари не містять індивідуальних номерів чи інших індивідуальних позначок. Товар, який був предметом перевірки, за наслідками якої були складені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відноситься до групи підакцизних товарів, а тому він міг би бути ідентифікований за марками акцизного податку.
Редакція статті 20 Закону № 265, яка передбачає відповідальність саме за ненадання документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті) під час перевірки, набула чинності тільки з 01 серпня 2020 року, тобто по завершенню перевірки (17.07.2020 р.), а отже формально неподання таких документів до цього часу не могло вважатися порушенням та підставою для накладення штрафних санкцій.
Відповідно до статті 9 зазначеного Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Верховний Суд у своїй постанові від 30.04.2020 р. у справі № 810/2733/15 приходить до правового висновку, що законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, ведення якого відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» покладено на уповноважену особу, а сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Як видно з актів перевірки, під час її проведення відповідачу надавалися накладні на товар, але податковим органом вони не були прийняті, оскільки не надавали можливості ідентифікувати товар в магазині як товар, який був поставлений до розподільчого центру.
Так, вимоги до видаткових накладних, як до первинних документів, визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-ХІV.
Згідно з ч.2 ст.9 названого Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Зі змісту вказаної норми не вбачається, що видаткові накладні повинні містити інформацію, яка б дозволяла ідентифікувати товар за ними.
Інструкцією про застосування форм товарно-транспортних накладних на переміщення спирту етилового, високооктанових кисневмісних домішок та алкогольних напоїв, яка була затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 28 квітня 2005 р. № 154 (п.2.2.3.), встановлені такі вимоги до заповнення таблиці «Відомості про вантаж» товарно-транспортної накладної форми № 1-ТН /алкогольні напої/:
у графі 7 - номер за порядком;
у графі 8 - назва алкогольних напоїв;
у графі 9 - місткість одиниці (тари);
у графі 10 - реєстраційний номер сертифіката відповідності зазначеної продукції;
у графі 11 - дата видачі сертифіката відповідності зазначеної продукції;
у графі 12 - кількість місць зазначеної продукції;
у графі 13 - загальна кількість одиниць;
у графі 14 - ціна без ПДВ за одиницю продукції у гривнях;
у графі 15 - вартість вантажу з урахуванням ПДВ у гривнях;
у графі 16 - кількість бою, нестачі, некондиції продукції в одиницях;
у графі 17 - фактично отримана кількість продукції в одиницях;
у графі 18 - складені акти (кількість одиниць бою, нестачі, некондиції, на які складаються акти в довільній формі), записуються номери актів та дата їх складання.
З огляду на вищенаведені положення законодавства, а також враховуючи надання перевіряючим всіх необхідних документів, які свідчили про належне ведення ТОВ «АТБ-маркет» бухгалтерського обліку, суд вважає, що з боку позивача було відсутнє порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити дану позовну заяву з викладених вище підстав.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 5 865,85 грн., а отже вони підлягають поверненню позивачу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, -
Позовну заяву задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма