Справа № 826/12819/18
Суддя: Пророк Віктор Васильович
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 11-711апп19
суддів Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В., Власова Ю. Л., Кібенко О. Р. та Рогач Л. І.
стосовно постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року, прийнятої за результатом розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та скасування наказу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року.
Відповідно до змісту частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
Суть позову та зміст рішення судів попередніх інстанцій
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства охорони здоров`я України, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ від 03 серпня 2018 року № 38-0 про його звільнення з посади генерального директора Державного підприємства «Укрвакцина» Міністерства охорони здоров`я України».
1.1 Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року, відмовлено у відкритті провадження в цій справі.
1.2 Судові рішення мотивовані тим, що спір у цій справі не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки він виник у сфері трудових відносин, має приватноправовий характер - між працівником та роботодавцем, а його суттю є перевірка законності припинення трудових відносин у зв`язку з прийняттям відповідачем оскаржуваного наказу.
1.3 Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
1.4 Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 липня 2019 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв`язку з тим, що учасник справи оскаржує судові рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
Висновок Великої Палати Верховного Суду
2. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
2.1 Своє рішення Велика Палата Верховного Суду обґрунтувала тим, що позивач оскаржує наказ Міністерства охорони здоров`я України від 03 серпня 2018 року № 38-0 про звільнення його з посади генерального директора Державного підприємства «Укрвакцина» Міністерства охорони здоров`я України».
2.2 Разом з тим після укладення контракту між Міністерством охорони здоров`я України і ОСОБА_1 виникли трудові відносини, тобто фактично позовні вимоги стосуються підстав та умов звільнення позивача з посади генерального директора державного підприємства на підставі пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України ( далі - КЗпП України).
2.3 Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
2.4 З огляду на викладене висновок судів про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, а стосується трудових відносин та має вирішуватись судами за правилами ЦПК України є правильним.
3. Вважаємо, що висновок Великої Палати Верховного Суду щодо віднесення цього спору до цивільної юрисдикції є помилковимз огляду на таке.
3.1 Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
3.2 Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
3.3 Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання всіх правил юрисдикції та підсудності.
3.4 Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
3.5 Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
3.6 Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
3.7 Разом з тим за приписами частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
3.8 Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
3.9 Відповідно до статті 55 Господарського кодексу України(далі - ГК України) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.
3.10 За статтею 2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.
3.11 При цьому під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю (частина шоста статті 3 ГК України).
3.12 За статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
3.13 Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.
3.14 За змістом абзацу 3 статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.
3.15 Керівники та члени органів управління державних унітарних підприємств та господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, несуть відповідальність за свої рішення щодо таких суб`єктів господарювання згідно із законом та умовами укладених з ними контрактів (частина п`ята статті 11-2 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»).
3.16 У процесі забезпечення конституційного права на працю на підставі трудового договору, крім безпосередньо трудових, виникають і інші правовідносини, до яких слід віднести організаційно-управлінські, що складаються в сфері управління працею між різними суб`єктами трудового права. Основною метою таких відносин є вироблення і прийняття рішень щодо вдосконалення організації праці, нормативного встановлення та застосування діючих умов праці, в яких реалізується правовий статус осіб, як суб`єктів трудового права.
3.17 Так, якщо трудові правовідносини спрямовані на реалізацію та застосування права особи на працю, то організаційно-управлінські - направлені на організацію та управління процесом, в тому числі шляхом контролю та застосування відповідальності за рішення, прийняті щодо суб`єкта господарювання, в тому числі спрямовані на організовану працю трудового колективу. І хоча організаційно-управлінські відносини походять та тісно пов`язані з трудовими, і по суті, не можуть існувати без них, це є вид окремих самостійних правовідносин, які перш за все, різняться за змістом та суттю, оскільки такий зміст полягає у встановленні та/або застосуванні умов праці, а також управлінні виробництвом.
3.18 Аналізуючи наведені вище норми матеріального та процесуального права, можна дійти висновку, що правовідносини щодо реалізації прав фізичних осіб на працю у тому числі й щодо звільнення посадової особи регулюються нормами КЗпП України, і такі спори є трудовими спорами, які розглядаються за правилами ЦПК України.
3.19 Водночас, у цій справі позивач оскаржує наказ щодо його звільнення з посади генерального директора державного підприємства, як керівника, призначеного на контрактній основі на підставі наказу органу управління та так само звільненого з підстав, передбачених контрактом, в межах здійснення контролю за дотриманням вимог контракту, а саме з підстав одноразового грубого порушення трудових обов`язків.
3.20 Отже, спір у цій справі виник у межах господарських правовідносин організаційно-управлінського характеру щодо управління діяльністю юридичної особи, тому підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а висновки судів попередніх інстанцій, з якими погодилась Велика Палата Верхового Суду, що такий спір має ознаки трудового і відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України його слід розглядати у порядку цивільного судочинства є помилковими.
3.21 За змістом частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Зміст частини першої статті 238 КАС України передбачає, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Таким чином, вважаємо, що за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 рішення судів попередніх інстанцій слід було скасувати, а провадження у справі закрити з тих підстав, що спір у цій справі має розглядатися в порядку господарського судочинства.
Судді: В. В. Пророк Ю. Л. Власов О. Р. Кібенко Л. І. Рогач