Справа № 200/7335/20-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 р. Справа№200/7335/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги невиплаченої при звільненні за ініціативою роботодавця, -

У С Т А Н О В И В:

06.08.2020 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до прокуратури Донецької області про стягнення вихідної допомоги невиплаченої при звільненні за ініціативою роботодавця.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з жовтня 1990 року працював в органах прокуратури Донецької області на різних прокурорсько-слідчих посадах.

Наказом прокуратури Донецької області № 362к від 04.05.2020 року його було звільнено з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).

З вказаним наказом позивача було ознайомлено 11.05.2020 року.

Трудові відносини між позивачем та прокуратурою області зумовили виникненню взаємних прав і обов`язків у відповідності до норм Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства, зокрема щодо проведення розрахунків у разі звільнення.

Прокурором області наказом від 04.05.2020 року № 362к про звільнення позивача, вказано відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні.

Згідно листа відповідача № 18-117 вих-20 від 04.05.2020 року у зв`язку із звільненням позивача нараховано до виплати 108119.44 грн., складовими якої є заробітна плата за травень 2020 року та компенсація за 94 дня невикористаної відпустки.

Водночас, відповідачем на момент звільнення - 04.05.2020 року не здійснено повний розрахунок (виплату всіх належних сум) за час існування трудових відносин, а саме вихідної допомоги при звільнені у сумі 32544.12 грн.

У порушення ст. 44 КЗпП України позивачу не нараховано та не виплачено вихідну допомогу при звільненні.

Зокрема, вихідна допомога є мінімальною державною гарантією в оплаті праці і складовою змісту права на працю.

Вважає, що прокуратурою Донецької області порушено права та гарантії позивача, проголошені державою та міжнародними договорами, ратифікованими Україною.

Просить суд:

Стягнути з прокуратури Донецької області (), на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у сумі 29032.10 грн. (двадцять дев`ять тисяч тридцять дві грн. десять коп.).

07 жовтня 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що згідно зі ст. 1311 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом. Спеціальним законом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України є Закон України Про прокуратуру. Норми даного Закону є пріоритетними перед нормами Кодексу законів про працю України, а тому саме вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У пп. 2 п. 19 розд. II Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури зазначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п.9 ч.І ст. 51 Закону України Про прокуратуру за умови у т.ч. настання такої події, як рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Наказ про звільнення позивача з посади та з органів прокуратури від 04.05.2020 року № 362-к на підставі п.9 ст. 51 Закону України Про прокуратуру мотивовано рішенням № 121 кадрової комісії № 1 від 02.04.2020 року про неуспішне проходження нею атестації ОСОБА_1 . Тобто, позивача звільнено виключно з підстави, що визначена спеціальним Законом.

Випадки виплати вихідної допомоги при припиненні трудового договору визначені ст. 44 Кодексу законів про працю України, положеннями якої, серед іншого, передбачено, що виплата вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку здійснюється при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п.п. 1, 2 і 6 ст.40 цього Кодексу.

Закон України Про прокуратуру в редакції від 05.11.1991 року, у тому числі ч. І ст.46-2, якою передбачалося звільнення прокурорів за нормами Кодексу законів про працю України, втратив чинність 15.07.2015 року на підставі п. 1 пп. 1 п. 3 Прикінцеві положення Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 року, а тому на час звільнення позивача правові підстави для застосування до правовідносин, які виникли між сторонами, норм цього Кодексу були відсутні.

Діючий Закон України Про прокуратуру та Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури не передбачають виплати вихідної допомоги у разі звільнення з підстави, визначеної п. 9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру.

Тому вважає, що оскільки позивача звільнено з підстав та в порядку, що визначені Законом України Про прокуратуру, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, тому позивач не набув права на її отримання.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначене судове засідання на 16 жовтня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року залучено у справі належного відповідача Донецьку обласну прокуратуру та відкладено розгляд справи на 16 листопада 2020 року.

16 листопада 2020 року суд відклав розгляд справи на 08 грудня 2020 року.

08 грудня 2020 року позивач в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача 08 грудня 2020 року в судове засідання не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 який є громадянином України відповідно до паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Єнакіївським МВ УМВС України в Донецькій області 09.11.2002 року. ІПН № НОМЕР_2 (а.с.35-36).

Відповідачем є Донецька обласна прокуратура яка є юридичною особою та суб`єктом владних повноважень в даному випадку.

Судом встановлено, що перейменування без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи Прокуратури Донецької області на Донецьку обласну прокуратуру здійснено на підставі наказу Офісу Генерального прокурора від 3 вересня 2020 року № 410.

8 вересня 2020 року наказом Офісу Генерального прокурора № 414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року.

14 вересня 2020 року за номером 070011062 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснена державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу Прокуратуру Донецької області /25707002/ шляхом заміни найменування на Донецьку обласну прокуратуру.

Отже, на підставі вищевикладеного, вбачається лише здійснення перейменування однієї із складових системи прокуратури, зокрема, Прокуратури Донецької області - на Донецьку обласну прокуратуру, без процедури ліквідації чи реорганізації.

Згідно з довідкою № від 26.01.2017 року ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та його фактичне місце проживання/перебування є АДРЕСА_1 (а.с.36).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 виданого 05.08.2010 року ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с.34).

Згідно з наказом прокурора Донецької області № 362-к від 04.05.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області та органів прокуратури Донецької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.33).

Відповідно до довідки про середньомісячну заробітну плату № 18-85-775 від 03.06.2020 року середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 29032,10 грн. (а.с.30).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини які склалися між сторонами регулюються Законом України «Про прокуратуру» № 1697, Кодексом законів про працю України.

Згідно з ч. 6 ст. 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, визначених, зокрема у п. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 11 жовтня 2018 року у справі №806/829/17, від 24 жовтня 2018 року у справі №806/277/16.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України Про прокуратуру.

Частиною 3 ст. 16 Закону України Про прокуратуру визначено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді визначені ст. 51 вказаного Закону.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України Про прокуратуру прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Статтею 60 Закону України Про прокуратуру врегульовано питання звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Так, згідно з вказаною статтею прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п`ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

25.09.2019 року набрав чинності Закон України від 19.09.2019 року № 113-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури, яким (абз. 4 п. 2 розд. II Закону) дію статті 60 Закону України Про прокуратуру зупинено до 01 вересня 2021 року.

Вказаним Законом (від 19.09.2019 року № 113-IX) внесені зміни та доповнення до законодавства, зокрема у Кодексі законів про працю України статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус".

Згідно з пп. 2 п. 19 розд. II Прикінцеві і перехідні положення вказаного Закону (від 19.09.2019 року № 113-IX) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання такої підстави, як рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Статус позивача як прокурора та особливості її звільнення визначаються спеціальним законом - Законом України Про прокуратуру, який станом на день її звільнення підлягав застосуванню разом із спеціальним законом - Законом України від 19.09.2019 року № 113-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури.

Саме рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації стало підставою для звільнення позивача з посади та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України Про прокуратуру. А тому посилання позивача на тотожність підстав його звільнення з підставами, що визначені п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, і на дискримінацію при такому звільненні є неприйнятними.

Закон України Про прокуратуру від 05.11.1991 року №1789-XII, у тому числі ч. 1 ст. 46-2, якою передбачалося звільнення прокурорів за нормами Кодексу законів про працю України, втратив чинність 15.07.2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, яким виплати вихідної допомоги при звільненні не передбачено.

Тому на час звільнення позивача правові підстави для застосування до правовідносин, які виникли між сторонами, Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 року були відсутні.

Враховуючи те, що позивача звільнено з підстав та в порядку, що передбачені Законом України Про прокуратуру від 14.10. 2014 року № 1697-VІІ, яким не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні, тому позивач не набув права на її отримання.

З огляду на наведене правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги при звільненні відсутні.

Вирішуючи спір в цій частині судом враховані правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі № 820/1119/16, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому питання про стягнення судового збору судом на розглядається.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги невиплаченої при звільненні за ініціативою роботодавця в розмірі 29032,10 грн., відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті та його підписано суддею головуючим 08 грудня 2020 року.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляд.

Суддя О.В. Хохленков