Справа № 300/21/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
02 грудня 2020 року ЛьвівСправа № 300/21/20 пров. № А/857/4866/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коваля Р.Й.,
суддів Гуляка В.В.,
Пліша М.А.,
з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з розглядом справи № 300/21/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),
В С Т А Н О В И В :
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі ГУ ДФС в Івано-Франківській області) про сплату боргу (недоїмки) № Ф-136716-55У від 05.02.2019 в сумі 9828,72 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року позов задоволено.

Після цього ОСОБА_1 подала до суду заяву про стягнення на її користь судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката в розмірі 4250,00 грн.

Додатковим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року заяву позивача про стягнення судових витрат в адміністративній справі задоволено частково.

Стягнуто з ГУ ДФС в Івано-Франківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 3250 грн.

Постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року апеляційні скарги Головного управління ДПС в Івано-Франківській області та ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року та додаткове рішення від 02 квітня 2020 року в адміністративній справі № 300/21/20 залишено без змін.

08 жовтня 2020 року (здана на пошту 05 жовтня 2020 року) на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування судових витрат, понесених під час розгляду в апеляційній інстанції, в якій просила стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів при вирішенні цього питання зазначає таке.

Згідно із пунктом третім частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що про здійснення розподілу витрат на правничу допомогу позивачем було заявлено перед судовими дебатами та подано заяву до суду 13 липня 2020 року.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Волосянком Р.О. був укладений договір про надання правової допомоги № 31/12-2019 від 26.12.2019.

На підтвердження витрат на правничу допомогу в апеляційній інстанції позивач надала такі докази: копію додаткової угоди № 3 до договору про надання правової допомоги від 19.06.2020; Акт приймання-передачі наданих послуг від 02.10.2020; квитанцію про оплату №0.0..1 від 30.09.2020 на суму 1000 грн; квитанцію про оплату № 0.0..1 від 03.10.2020 на суму 3600 грн; чек № 924096 про оплату пального на суму 425,80 грн

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем подавалося заперечення на заяву про розподіл судових витрат, у якому він заперечував проти ухвалення додаткового рішення і задоволення цієї заяви, вважаючи, що суму правничої допомоги є завищеною та необгрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами.

З наданого позивачем розрахунку судових витрат видно, що позивачем заявлено до відшкодування також понесені витрати на пальне з метою поїздки в м. Львів для участі в судовому засіданні.

Разом з тим, відповідно до пункту другого частини третьої статті 132 КАС України витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

А статтею 135 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

З наданого позивачем розрахунку судових витрат також видно, що до послуг правничої допомоги, віднесено:

- консультація 500 грн;

- визначення проблем, аналіз законодавства і судової практики (1 год.) 700 грн;

- складання апеляційної скарги на додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року 2000 грн;

- складання заяви про закриття провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року 400 грн;

- участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції (1 зас.) 1000 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що у задоволені заяви позивача про закриття провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС в Івано-Франківській області відмовлено. Крім того за наслідками розгляду апеляційну скаргу позивача на додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року залишено без задоволення.

Враховуючи наведене, частина сплачених позивачем судових витрат на правничу допомогу, яка пов`язана із наданням цих послуг та підготовкою їх надання, у сумі 3600 грн, не підлягає відшкодуванню.

При цьому, враховуючи, що адвокат позивача брав участь в судовому засіданні в апеляційній інстанції, де також розглядалась апеляційна скарга ГУ ДПС в Івано-Франківській області в задоволенні якої було відмовлено, колегія суддів вважає, що витрати за участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції у розмірі 1000 грн підлягають відшкодуванню.

Отже, понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області в розмірі 1000 грн.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про необхідність прийняття додаткового судового рішення та часткового задоволення заяви позивача.

Керуючись ст. ст. 243, 252, 310, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з розглядом справи № 300/21/20 задовольнити частково.

Ухвалити додаткову постанову в адміністративній справі № 300/21/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) 1000 (одна тисяча) грн судових витрат.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
М. А. Пліш
Додаткова постанова складена у повному обсязі 04 грудня 2020 року.