Справа № 140/2936/20
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2936/20 пров. № А/857/11325/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Мікули О.І.

з участю секретаря судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року (суддя першої інстанції Сорока Ю.Ю., м. Луцьк, повний текст складено 30.07.2020),

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати накази відповідача №54 о/с від 14.02.2020 «По особовому складу» та від 13.12.2019 №2035/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Луцького РВП ГУНП у Волинській області»; зобов`язати відповідача негайно поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Луцького районного відділення поліції Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції (ГУНП) у Волинській області та допустити до негайного виконання службових обов`язків; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, вважаючи його незаконним та необгрунтованим, постановленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що, працюючи на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Луцького районного відділення поліції Луцького відділу поліції ГУНП, він вирішував питання переведення його на нове місце служби, а саме в Солом`янське управління поліції ГУНП у м. Києві. Зокрема, на 01.11.2019 ОСОБА_1 був запрошений в Солом`янське управління поліції ГУНП у м. Києві з метою підписання документів щодо переведення для подальшого несення служби до вказаного управління поліції. Про поїздку в Солом`янське управління поліції ГУНП у м. Києві 01.11.2019 він повідомив свого безпосереднього керівника, а саме виконуючого обов`язки начальника сектору превенції Луцького районного відділення поліції Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта ОСОБА_2 , який надав дозвіл виїхати в місто Київ в Солом`янське управління поліції. 01.11.2019 з відома безпосереднього керівництва ОСОБА_1 поїхав в місто Київ, де в Солом`янському управлінні поліції ГУНП у м. Києві оформив необхідні документи на переведення по службі.

Також апелянт стверджує, що на 04.11.2019 він був викликаний по телефону в Солом`янське УП ГУНП у м. Києві з приводу заяви його родички про зникнення безвісти ОСОБА_1 . Тому 04.11.2019 він перебував в Солом`янському УП ГУНП у м. Києві, надавав пояснення, відповідно не приїхав в місто Луцьк і був відсутній на робочому місці в Луцькому РВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області, де проходив службу. При першій можливості про перебування в Солом`янському УП ГУНП у м. Києві він повідомив безпосередньому керівнику ОСОБА_2 .

Дані обставини були підтверджені в судовому засіданні свідком ОСОБА_2 , довідками Солом`янському УП ГУНП у м. Києві про виклик ОСОБА_1 01.11.2019 та 04.11.2019 року, а також інформаційним листом Солом`янського УП ГУНП у м. Києві про те, що за фактом його зникнення відкрито кримінальне провадження.

Однак суд першої інстанції не взяв до уваги дані докази поважності причини неприбуття позивача на службу.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 22 липня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом надіслання 12.11.2020 року повідомлення на електронну пошту зазначеного учасники справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. У судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги та надали пояснення, аналогічні викладеним в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом ГУНП у Волинській області від 13.03.2018 №55 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенцїї Луцького районного відділення поліції Луцького відділу поліції ГУНП, присвоївши спеціальне звання «рядовий поліції».

Наказом ГУНП у Волинській області від 31.08.2018 №807 о/с ОСОБА_1 присвоєне звання лейтенант поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області від 05.11.2019 № 1369 по факту безпідставної відсутності на службі лейтенанта поліції ОСОБА_1 , зникнення, внесеного слідчим відділом Солом`янського УП ГУНП у м.Києві за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, призначено службове розслідування (а.с.48).

У висновку службового розслідування від 04.12.2019 року №3167/01/12/6-2019 зафіксовано, що 03.11.2019 року о 14 год. 43 хв. до чергової служби Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві по спецлінії « 102» від гр. ОСОБА_3 надійшло повідомлення щодо зникнення її онука, дільничного офіцера поліції сектору превенції Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 . Дане повідомлення зареєстровано в ІТС ІПНП журналі Солом`янського УП ГУНП у місті Києві за № 84040 від 03.11.2019.

Цього ж дня за фактом зникнення ОСОБА_1 слідчим відділом Солом`янського УП ГУНГТ у м. Києві внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010927, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

01.11.2019 року ОСОБА_1 на службу не вийшов. З метою встановлення причин відсутності підлеглого на робочому місці виконуючим обов`язки начальника сектору превенції Луцького РВП Савуном Н.В. близько 09 год. 30 хв. цього ж дня було здійснено дзвінок до ОСОБА_1 , в ході якого останній повідомив про те, що у зв`язку із сімейними обставинами він перебуває в м. Києві, про що ОСОБА_2 подано відповідний рапорт. Складений акт від 01.11.2019.

У подальшому, 04.11.2019 начальнику Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області підполковнику поліції ОСОБА_4 надійшов рапорт від старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , в якому вказано, що 04.11.2019 дільничний офіцер поліції сектору превенції Луцького РВП лейтенант поліції ОСОБА_1 повторно не вийшов на службу, на телефонні дзвінки не відповідає, про що було складено акт про відсутність на робочому місці № 14189/59/01-2019 від 04.11.2019.

Під час службового розслідування 13.11.2019 до ГУНП у Волинській області з ГУНП у м. Києві за вих. № 7438/125/05/26-2019 від 03.11.2019 надійшов лист про інформування з метою реагування та вжиття заходів дисциплінарного впливу щодо зникнення дільничного офіцера поліції сектору превенції Луцького районного відділення поліції Луцького ВП ГУНП в Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

У вказаному листі зазначено, що зі слів матері ОСОБА_6 , 1973 року народження, вночі 31.10.2019 ОСОБА_1 прибув до будинку батьків по АДРЕСА_1 . Вранці 01.11.2019 ОСОБА_1 вирушив до адміністративної будівлі Солом`янського УП з метою підписання документів щодо переведення для подальшого несення служби до вказаного управління поліції. Після цього ОСОБА_1 зателефонував матері, повідомивши, що підписав необхідні для переведення документи. Того ж дня о 22 год. 00 хв. ОСОБА_1 на Майдані Незалежності у м. Києві зустрівся із товаришем на ім`я ОСОБА_7 , зі слів якого під час зустрічі вони вживали алкогольні напої (по пляшці пива). Крім того, з`ясовано, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 спільно з дівчиною на ім`я ОСОБА_8 , з якою востаннє ОСОБА_1 спілкувався 01.11.2019, при цьому повідомив, що його мобільний телефон розряджається.

03.11.2019 року громадянка ОСОБА_3 (бабуся ОСОБА_1 ) звернулась за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» з повідомленням про зникнення онука. Інформацію за повідомленням ОСОБА_3 було зареєстровано у ІТС ІПНП та журналі ЄО Солом`янського УП за №84040. Станом на 03.11.2019 працівниками Солом`янського УП вживались заходи щодо встановлення місця знаходження ОСОБА_1 .

За фактом зникнення ОСОБА_1 слідчим відділом Солом`янського УП ГУНГТ у м. Києві відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010927 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

04.11.2019 року ОСОБА_1 вийшов на зв`язок з ОСОБА_2 та повідомив, що перебував вдома у товариша у Святошинському районі м.Києва.

У висновку службового розслідування (аркуш 3 висновку) також зафіксовано, що з пояснень виконуючого обов`язки начальника сектору превенції Луцького районного відділення поліції Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта ОСОБА_2 вбачається, що 01.11.2019 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, однак при здійсненні дзвінка до ОСОБА_1 , останній повідомив, що перебуває у м.Києві з приводу вирішення питання щодо переведення для подальшого проходження служби в Солом`янському УП ГУНП у м.Києві та прибуде у м.Луцьк 4.11.2019. Про невихід на службу лейтенанта поліції ОСОБА_1 було повідомлено керівництво Луцького РВП Луцького ВП ГУНП та складено відповідний акт.

У подальшому 04.11.2019 дільничний офіцер поліції сектору превенції Луцького РВП лейтенант поліції ОСОБА_1 повторно не вийшов на службу, на телефонні дзвінки не відповідає, про що було складено акт про відсутність на робочому місці № 14189/59/01-2019 від 04.11.2019 (а.с.50).

Також, у висновку службового розслідування від 04.12.2019 року зафіксовано, що, як вбачається з пояснень начальника Луцького РВП Луцького ВП ГУНП ОСОБА_4 , тимчасово виконуючим обов`язки начальника сектору превенції Луцького РВП старшим лейтенантом поліції Савуном Н.В. на його ім`я подано рапорт, в якому вказано, що 01.11.2019 дільничний офіцер поліції сектору превенції Луцького районного відділення поліції Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області лейтенант поліції ОСОБА_1 не прибув на службу. В телефонній розмові ОСОБА_1 повідомив, що перебуває у м.Києві де вирішує питання щодо переведення для подальшого проходження служби в Солом`янському УП ГУНП у м.Києві та прибуде у м.Луцьк 04.11.2019 року.

Рапорт щодо надання дозволу на виїзд за межі гарнізону чи надання короткострокової відпустки від ОСОБА_1 не надходив.

Крім того, 03.11.2019 року у вечірню пору доби від чергового ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 стало відомо, що до чергової служби Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві від гр. ОСОБА_3 надійшло повідомлення, що її онук, дільничний офіцер поліції сектору превенції Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області лейтенант поліції ОСОБА_1 01.11.2019 зранку пішов на зустріч з товаришем та по даний час не повернувся і не виходить на зв`язок (телефон відключений). За фактом зникнення ОСОБА_1 слідчим відділом Солом`янського УП ГУНГТ у м.Києві відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010927 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

04.11.2019 року надійшов рапорт від старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , в якому вказано, що 04.11.2019 дільничний офіцер поліції сектору превенції Луцького РВП лейтенант поліції ОСОБА_1 знову не вийшов на службу, на телефонні дзвінки не відповідає (а.с.50 зворотній бік).

В акті службового розслідування зафіксовано, що з пояснень лейтенанта поліції ОСОБА_1 стало відомо, що 01.11.2019 року він не вийшов на службу, оскільки поїхав до м.Києва для подання документів щодо подальшого проходження служби в Солом`янському УП ГУНП у м.Києві. Про те, що він перебуває у м.Києві останній повідомив тимчасово виконуючого обов`язки начальника сектору превенції Луцького РВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2

01.11.2019 року зустрівся зі своїм товаришем гр. ОСОБА_9 , а на вихідні дні залишився в м.Києві та перебував у готелі «Мир» біля станції метро Голосіївська. У вказаний період в нього розрядився телефон, а зарядний пристрій не працював, тому він не зміг зателефонувати до своїх батьків та повідомити про те, що він буде у вищевказаному готелі.

Виїжджаючи 04.11.2019 року о 07 год. 00 хв. з м.Києва на роботу, він заїхав на заправку, де ненадовго поставив на зарядку свій телефон. Включивши мобільний телефон до нього зателефонували працівники поліції м.Києва та повідомили, що йому потрібно негайно з`явитись до Солом`янського УП ГУНП у м.Києві, оскільки його подали у розшук, як такого, що зник безвісті. У зв`язку із цим, ОСОБА_1 прибув до м.Луцька тільки о 19 год. 00 хв. (а.с.51).

Зафіксовані в акті службового розслідування обставини підтверджуються також наявними в матеріалах справи рапортами від 01.11.2019 та від 04.11.2019 тимчасово виконуючого обов`язки начальника сектору превенції Луцького РВП старшим лейтенанта поліції Савуна Н.В. (а.с.52, 54), актами від 01.11.2019 та 04.11.2019 про невихід без поважних причин на роботу ОСОБА_1 (а.с.53, 55), а також показами, наданими в судовому засіданні свідком ОСОБА_2 .

Наказом ГУНП у Волинській області від 13.12.2019 року № 2035/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Луцького районного відділення поліції Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області» за вчинення дисциплінарного проступку, що призвело до порушення вимог пунктів 1,2 частини 1 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 5, 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що виразилось у неприбутті на службу без поважних причин 01.11.2019 та 04.11.2019, дільничного офіцера поліції сектору превенції Луцького районного відділення поліції Луцького районного відділення поліції Луцького відділу Головного управління Національної поліції у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (а.с.67).

Наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області від 14.02.2020 року № 54 о/с ОСОБА_1 звільнено за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 17.02.2020 року (а.с.68).

Ухвалююче рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази поважності відсутності позивача на робочому місці (службі) 01.11.2019 та 04.11.2019, а відтак висновок відповідача про неприбуття на службу без поважних причин 01.11.2019 та 04.11.2019 дільничного офіцера поліції сектору превенції Луцького районного відділення поліції Луцького районного відділення поліції Луцького відділу Головного управління Національної поліції у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи. Згідно з наявної в матеріалах справи службової характеристики ОСОБА_1 вже притягувався до дисциплінарної відповідальності. Зокрема, наказом ГУ НП у Волинській області № 1088/в від 02.08.2019 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано догану. Доказів погашення такого дисциплінарного стягнення суду не надано. Обставин, які б пом`якшували дисциплінарну відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено. Відтак, відповідачем правомірно застосовано відносно ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення передбачене п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII), відповідно до статті 3 якого у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У відповідності до статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Частинами першою, другою статті 19 Закону № 580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Частина перша статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 1-3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут), що затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно частин 1-3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено ст. 14 Дисциплінарного статуту, відповідно до частин другої та десятої якої з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Встановлено, позивач 01.11.2019 та 04.11.2019 не прибув на службу Луцького районного відділення поліції Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області.

Накази про відрядження позивач чи відпустки позивача на 01.11.2019 та 04.11.2019 відповідачем не виносились. Заяви (рапорти) про надання відпустки на 01.11.2019 року та 04.11.2019 року позивачем не подавались.

Поважними причинами відсутності на роботі визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоча б вона і не була підтверджена лікарняним листком, відмови працівника від переміщення, якщо робота протипоказана працівникові за станом здоров`я. Причинами сімейно-побутового характеру, якщо вихід працівника на роботу за наявності таких причин міг би заподіяти працівникові або іншим особам шкоду, а також інші обставини, які стались не з вини працівника, що об`єктивно унеможливлюють або суттєво ускладнюють виконанню службових обов`язків та перебування на робочому місці.

У матеріалах справи відсутні докази поважності відсутності позивача на робочому місці (службі) 01.11.2019 року та 04.11.2019 року, а відтак висновки відповідача про неприбуття на службу без поважних причин 01.11.2019 та 04.11.2019 дільничного офіцера поліції сектору превенції Луцького районного відділення поліції Луцького районного відділення поліції Луцького відділу Головного управління Національної поліції у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

Доводи апелянта про поважність причин його відсутності на робочому місці 01.11.2019 та 04.11.2019 через його виклик до правоохоронних органів є безпідставними, оскільки жодних доказів такого виклику в установленому порядку, як от повісткою, не надано.

При цьому, необхідність усунення недоліків оформлення документів при прийомі на роботу в іншій установі не може бути визнана поважною причиною відсутності на місці служби працівника поліції.

Таким чином, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про вчиненя позивачем дисциплінарного проступку, який полягав у вчиненні ним прогулу.

Документи, що підтверджують правомірність відсутності ОСОБА_1 на роботі протягом вказаного періоду у позивача відсутні, що констатовано висновком службового розслідування та підтверджується позивачем.

Суд апеляційної інстації звертає увагу, що згідно з наявної в матеріалах справи службової характеристики позивач вже притягувався до дисциплінарної відповідальності. Зокрема, наказом ГУ НП у Волинській області № 1088/в від 02.08.2019 року ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано догану. Доказів погашення такого дисциплінарного стягнення не надано. Обставин, які б пом`якшували дисциплінарну відповідальність позивача, не встановлено.

Відповідно до ч.6 ст.19 Дисциплінарного статуту обставинами, які обтяжують дисциплінарну відповідальність є, зокрема, вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення.

З огляду на наведене, спірні накази відповідача є такими, що прийняті в межах повноважень і у спосіб, визначені нормативно-правовими актами. Оскільки судом першої інстанції не встановлено підстав для визнання незаконним звільнення позивача зі служби в поліції, а вимоги щодо поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про визнання наказів про звільнення протиправними, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі №140/2936/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з врахуванням статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 04.12.2020.