Справа № 360/3519/20
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року справа №360/3519/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Ястребової Л.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі №360/3519/20 (головуючий І інстанції Петросян К.Є.) за позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Новопсковського відділення поліції Головного управління національної поліції в Луганській області Красільнікова Володимира Олександровича, Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання незаконними дій, бездіяльності, скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність інспектора у справі про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень за постановою серія ДПО18 № 444253 від 11 лютого 2019 року, яка полягала у: не встановленнні та не ідентифікуванні належним чином особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в справі про адміністративне правопорушення; безпідставному зупиненні транспортного засобу, в якому знаходився позивач; не інформуванні водія транспортного засобу про конкретну причину зупинення транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки; не викликанні позивача на розгляд справи про вчинення адміністративного правопорушення та розгляді справи без участі позивача; не роз`ясненні позивачу його прав та обов`язків, передбачених ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення; не складанні належним чином протоколу про адміністративне правопорушення в справі про адміністративне правопорушення; не складанні належним чином відповідної постанови та протоколу; не врученні копії цих протоколу та постанови позивачу;

- визнати незаконними дії інспектора у справі про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень за постановою відповідача 1 серія ДПО18 № 444253 від 11 лютого 2019 року, яка полягала в тому, що інспектор надав державній виконавчій службі постанову для примусового стягнення з позивача адміністративного стягнення, яка не відповідала імперативним вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення до постанови по справі про адміністративне правопорушення та Законом України «Про виконавче провадження» імперативним вимогам до виконавчого документу;

-скасувати постанову серія ДПО18 № 444253 від 11 лютого 2019 року про притягнення позивача до відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривен, як незаконну та винесену всупереч порядку, встановленому законом, за адміністративне правопорушення, яке позивач не вчиняв, та закрити провадження в цій адміністративній справі на підставі частини 1, частини 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

визнати незаконними дії та бездіяльності державної виконавчої служби щодо примусового виконання постанови серія ДПО18 № 444253 від 11 лютого 2019 року про притягнення позивача до відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривен, які полягали в: неповерненні постанови без прийняття до виконання як такої, яка не відповідає вимогам до виконавчого документу; незаконній реєстрації постанови в якості виконавчого документу; неповідомленні позивача про відкриття виконавчого провадження № 58633698 з примусового виконання постанови серія ДПО18 № 444253 від 11 лютого 2019 року про притягнення позивача до відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень; не надісланні позивачу постанов державного виконавця та інших документів цього виконавчого провадження, в тому числі і постанови від 15 березня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58633698 з примусового виконання постанови серія ДПО18 № 444253 від 11 лютого 2019 року про притягнення позивача до відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень;

скасувати постанову від 15 березня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58633698 з примусового виконання постанови серія ДПО18 №444253 від 11 лютого 2019 року про притягнення позивача до відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень;

скасувати постанову від 15 березня 2019 року про стягнення витрат з боржника у виконавчому провадженні № 58633698 з примусового виконання постанови серія ДПО18 № 444253 від 11 лютого 2019 року про притягнення позивача до відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року матеріали адміністративної справи № 360/3519/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Новопсковського відділення поліції Головного управління національної поліції в Луганській області Красільнікова Володимира Олександровича про визнання незаконними дій, бездіяльності, скасування постанови, - передано на розгляд Новопсковському районному суду Луганської області на підставі п.3 ч.1 ст.29 КАС України.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Луганського окружного адміністративного суду.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Суд першої інстанції безпідставно роз`єднав позовні вимоги, оскільки їх об`єднання пов`язано як підставою виникнення, так і поданими доказами.

Позивач вважає, що суд першої інстанції не врахував, що виконавче провадження з примусового виконання рішення про притягнення до відповідальності особи по справі про адміністративне правопорушення є завершальною та невід`ємною частиною (стадією) справи про адміністративне правопорушення. Позивач зазначив, що оскаржувані дії, бездіяльність та рішення відповідача2 є похідними від оскаржуваного рішення відповідача1 та пов`язані між собою підставами виникнення позовних вимог та порушення його прав та інтересів.

Також, роз`єднаючи позовні вимоги в даному випадку суд першої інстанції був зобов`язаний застосувати п.6 ч.4 ст.169 КАС України та повернути позовну заяву позивачу, якщо позивач порушив правила об`єднання позовних вимог.

Крім того, у випадку, коли справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

Також суд першої інстанції мав право роз`єднати позовні вимоги до початку розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо надіслання відзиву відповідача позивачу.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не з`явилися, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом, в якому об`єднав позовні вимоги до інспектора ПП ГУ НП у Луганській області та до державної виконавчої служби про визнання дій суб`єктів владних повноважень протиправними, скасування прийнятих ними постанов.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21 вересня 2020 року (а.с.24-26)

Ухвалою суду від 21.09.2020 роз`єднано у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 на підставі ч.6 ст.172 КАС України, за якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання незаконними дій, бездіяльності, скасування постанови визначено розглядати в межах провадження №360/2973/20. (а.с. 31-33)

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Новопсковського відділення поліції Головного управління національної поліції в Луганській області Красільнікова В.О. про визнання незаконною бездіяльності, визнання незаконними дій та скасування постанови ДПО18 №444253 від 11 лютого 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення виділено в окреме (самостійне) провадження №360/3519/20.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року матеріали адміністративної справи № 360/3519/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Новопсковського відділення поліції Головного управління національної поліції в Луганській області Красільнікова Володимира Олександровича про визнання незаконними дій, бездіяльності, скасування постанови, - передано на розгляд Новопсковському районному суду Луганської області на підставі п.3 ч.1 ст.29 КАС України (а.с.35-37)

Оцінка суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність роз`єднання судом першої інстанції позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до інспектора сектору реагування патрульної поліції Новопсковського відділення поліції Головного управління національної поліції в Луганській області Красільнікова В.О., Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про:

-визнання незаконною бездіяльність відповідача 1 у справі про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень за постановою відповідача 1 серія ДПО18 № 444254 від 11 лютого 2019 року, яка полягала в тому, що відповідач 1 не встановив та не ідентифікував належним чином особу, яка вчинила адміністративне правопорушення в справі про адміністративне правопорушення, за якою позивач був незаконно притягнутий до відповідальності, відповідач 1 безпідставно зупинив транспортний засіб, в якому знаходився позивач, відповідач 1 не інформував водія транспортного засобу про конкретну причину зупинення відповідачем 1 транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у статті 35 Закону України "Про національну поліцію", відповідач 1 не викликав позивача на розгляд справи про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та розглянув цю справу без участі позивача, відповідач 1 не роз`яснив позивачу його прав та обов`язків, передбачених ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідач 1 як під час складання протоколу, так і під час розгляду справи про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не склав належним чином протоколу про адміністративне правопорушення в справі про адміністративне правопорушення, за якою позивач був незаконно притягнутий до відповідальності постановою відповідача 1, відповідач 1 не склав належним чином відповідну постанову, відповідач 1 не перевірив правильність складення цього протоколу, відповідач 1 не вручив (не надіслав) копії цих протоколу та постанови позивачу;

- визнати незаконними дії відповідача 1 у справі про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушеннята застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень за постановою відповідача1 серія ДПО18 № 444254 від 11 лютого 2019 року, яка полягала в тому, що відповідач 1 надав відповідачу 2 постанову відповідача 1 для примусового стягнення з позивача адміністративного стягнення, яка не відповідала імперативним вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення до постанови по справі про адміністративне правопорушення та Законом України "Про виконавче провадження"імперативним вимогам до виконавчого документу;

- скасувати постанову відповідача 1 серія ДПО18 № 444254 від 11 лютого 2019 року про притягнення до відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривен, як незаконну та винесену всупереч порядку, встановленому законом, за адміністративне правопорушення, яке позивач не вчиняв, та закрити провадження в цій адміністративній справі на підставі частини 1, частини 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

-визнати незаконними дії та бездіяльності відповідача 2 щодо примусового виконання постанови відповідача 1 серія ДПО18 № 444254 від 11 лютого 2019 року про притягнення до відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривен, які полягали в: неповерненні відповідачу 1 постанови відповідача 1 без прийняття до виконання як такої, яка не відповідає вимогам до виконавчого документу; незаконній реєстрації постанови відповідача 1 в якості виконавчого документу; неповідомленні позивача про відкриття виконавчого провадження № 58633618 з примусового виконання постанови відповідача 1 серія ДПО18 № 444254 від 11 лютого 2019 року про притягнення позивача до відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень; не надісланні позивачу постанов державного виконавця та інших документів цього виконавчого провадження, в тому числі і постанову відповідача 2 від 15 березня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58633618 з примусового виконання постанови відповідача 1 серія ДПО18 № 444254 від 11 лютого 2019 року про притягнення позивача до відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень;

-скасувати постанову відповідача 2 від 15 березня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58633688 з примусового виконання постанови відповідача 1 серія ДПО18 № 444254 від 11 лютого 2019 року про притягнення позивача до відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень;

-скасувати постанову відповідача 2 від 15 березня 2019 року про стягнення витрат з боржника у виконавчому провадженні № 58633618 з примусового виконання постанови відповідача1 серія ДПО18 № 444254 від 11 лютого 2019 року про притягнення позивача до відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

Суд погоджується з судом першої інстанції про те, що позовні вимоги не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, оскільки підставою для винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є адміністративне правопорушення, а підставою для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є виконавчий документ, зокрема постановапро притягнення до адміністративної відповідальності.

Окрім того, позивачем в одній позовній заяві заявлені вимоги, які належать розгляду місцевим загальним судом як адміністративним судом, та вимоги, які підсудні окружному адміністративному суду.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем у позовній заяві порушені правила об`єднання позовних вимог .

Згідно пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Як визначено частиною першою статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

За приписами частин четвертої та п`ятої цієї статті не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом; не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Відповідно до пункту 6 статті 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Отже, суд першої інстанції правильно прийняв судове рішення про роз`єднання позовних вимог ОСОБА_1 щодо протиправності дій та рішень при притягненні до адміністративної відповідальності та щодо протиправності дій та рішень в межах виконавчого провадження в самостійні провадження.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно вимог частини другої цієї статті окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

На підставі частини першої статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до позовної заяви, адресою позивача зазначено смт Новопсков.

Предметом оскарження у позові, після роз`єднання судом першої інстанції позовних вимог, є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №444253 від 11 лютого 2019 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності в порядку КУпАП.

Тобто, предметом оскарження в даному випадку є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на приписи п.1 ч.1 ст.20 КАС України позовні вимоги в цій частині предметно не підсудні Луганському окружному адміністративному суду.

Як визначено пунктом 3 частини першої статті 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Отже, системний аналіз процесуальних положень свідчить, що однією з підстав для передачі справи на розгляд до іншого адміністративного суду є порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності).

При цьому, вирішення питання щодо передачі адміністративної справи на розгляд до іншого адміністративного суду можливо як до, так і після відкриття провадження у справі.

Предметна підсудність має імперативний характер, порушення правил якої відповідно до статті 318 КАС України є безумовною підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Частиною другою статті 6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У пункті 24 рішення в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не орган, котрий не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що Луганський окружний адміністративний суд як адміністративний суд не є належним судом для розгляду даної адміністративної справи в частині позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності, дій та рішень, скасування рішень, прийнятих суб`єктами владних повноважень в межах Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо у справі про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосування до нього адміністративного стягнення.

Оскільки адміністративні справи, пов`язані з оскарженням рішень, дій, бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності предметно підсудні місцевим загальним судам як адміністративним, Луганський окружний адміністративний суд дійшов правильного висновку про передачу матеріалів вказаної адміністративної справи на розгляд місцевого загального суду як адміністративного за місцезнаходженням позивача, тобто на розгляд Новопсковського районного суду Луганської області (за місцем знаходження позивача).

Щодо права суду роз`єднати позовні вимоги до початку розгляду справи по суті.

Згідно частини третьої статті 199 КАС України з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, питання щодо роз`єднання позовних вимог було вирішено судом вже після початку розгляду справи по суті.

Водночас, у відповідності до положень статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України наведене порушення норм процесуального права не є підставою для скасування судового рішення.

Є неприйнятним посилання позивача на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2020 року у справі №360/2192/20, оскільки в ній не проводився аналіз правомірності об`єднання позовних вимог на підставі статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо ненадання відповідачем відзиву на позов, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 14.09.2020р. відповідачам було встановлено строк для заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом 2 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копія ухвали була надіслана на офіційну електронну адресу відповідача 15.09.2020р.

17.09.2020р. до суду надійшла заява №7943/1822-72 в якій відповідачем надано пояснення по справі та в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог. До наведеної заяви були також надані завірені копії матеріалів виконавчого провадження.

За приписами частини третьої статті 162 КАС України копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

В матеріалах справи відсутні докази надіслання позивачеві копія відзиву та доданих до нього документів.

Проте, наведене не є підставою для скасування судового рішення з огляду на приписи ст.317 КАС України.

Стосовно інших доводів позивача, суд зазначає, що за практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29).

Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Тому за наведених вище підстав, якими суди обґрунтували своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи зазначені позивачем, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі №360/3519/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі №360/3519/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 07 грудня 2020 року та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 07 грудня 2020 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Л.В. Ястребова