Справа № 380/6327/20
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2020 року справа №380/6327/20

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Ізьо М.І.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Станька В.В.

представника відповідача 1 - Махника А.І.

представника відповідача 2 - Грицевич Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, у якій з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд: визнати протиправним дії Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації від 24.01.2020 про відмову у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; визнати протиправним та скасувати рішення регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації №17 від 24.01.2020 про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та видачі посвідчення категорії 1 серії А; зобов`язати регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації прийняти нове рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу особи учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видати відповідне посвідчення категорії 1 серії А.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона приймала участь в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. 10.12.1992 Львівською обласною державною адміністрацією позивачу було видано посвідчення серії НОМЕР_1 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році. Це посвідчення було безстроковим і діяло на усій території України. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 до 01.01.2020 усі посвідчення які видавалися ліквідаторам та потерпілим підлягали обміну на посвідчення нового взірця. 24.01.2020 регіональною комісією з визначення статусу осіб які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації було прийнято рішення яким позивачу відмовлено у визначенні статусу та права на видачу посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1серії А.

Представник відповідача-1 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Зазначає, що згідно з довідкою управління охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації від 04.08.1991 № 1876/15П, позивач надавала медичну допомогу в Поліській центральній районній лікарні з 12.06.1986 по 26.06.1986. Однак, Поліська центральна районна лікарня знаходиться поза межами зони відчуження, оскільки смт. Поліське знаходиться поза межами зони відчуження згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», згідно з якою затверджено вичерпний перелік населених пунктів, що віднесені до зони відчуження.

Представник відповідача-2 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. У відзиві зазначає, що станом на сьогодні у позивача наявне посвідчення від 10.12.1992 №003869, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18.06.1991 № 44 та вкладка від 07.08.1997 до посвідчення № НОМЕР_2 «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (без якої воно вважається недійсним з 01.01.1997), форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 «Про затвердження порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що засвідчує відсутність у ОСОБА_1 статусу «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та наявність статусу «Потерпілого від Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою судді від 12.08.2020 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 02.09.2020 здійснено перехід із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

20.10.2020 протокольною ухвалою судді залучено в якості співвідповідача Львівську обласну державну адміністрацію.

12.11.2020 протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 19.11.2020.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю. Просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечили повністю. Просили суд відмовити у задоволенні позову повністю з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 приймала участь в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням категорії 1 серії НОМЕР_1 , виданим 10.12.1992 Львівською обласною державною адміністрацією.

Згідно з постановою Кабінету міністрів України від 11 липня 2018 року №551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» до 01.01.2020 усі посвідчення які видавалися ліквідаторам та потерпілим підлягали обміну на посвідчення нового взірця.

Як вбачається з матеріалів справи 23.09.2019 ОСОБА_1 звернулася з заявою на ім`я начальника управління соціального захисту населення Пустомитівської районної державної адміністрації, в якій вона просила повторно розглянути її справу на засіданні комісії для видачі посвідчення учасника ліквідатора ЧАЕС, оскільки з попереднім рішенням комісії позивач не погоджується.

Відповідно до витягу з протоколу №17 від 24.01.2020 засідання регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 серії А.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Основні положення щодо реалізації Конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ).

Згідно з ст.ст.9, 10 цього Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, серед іншого, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 14 Закону №796-ХІІ встановлено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій.

Частиною 1 статті 14 Закону №796-ХІІ передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються чотири категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зокрема, до 1-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесені: особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.65 Закону №796-ХІІ, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 (далі - Порядок №51 в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення).

Відповідно до п.2 цього Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Згідно з п.3 Порядку №51, інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А.

До посвідчення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, додається вкладка за встановленим зразком (додаток N11). Зазначене посвідчення без вкладки з 1 січня 1997 вважається недійсним.

Якщо після чергового переогляду медико-соціальною експертною комісією особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не підтверджено будь-яку групу інвалідності, посвідчення категорії 1 підлягає заміні на посвідчення іншої категорії відповідно до законодавства.

Пунктом 10 Порядку №51 передбачено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту);

інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Аналогічного змісту передбачені також у Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 року №551 (далі - Порядок №551).

Відповідно до п.11 Порядку №551 посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються - на підставі одного з таких документів:

- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);

- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку;

особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.

У разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення цієї комісії підлягає вилученню уповноваженими органами.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.

Під час заміни посвідчення з однієї категорії на іншу попереднє посвідчення підлягає вилученню уповноваженим органом для подальшого зберігання в особовій справі постраждалої особи.

За правилами п.13 Порядку №551 спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінсоцполітики, до складу якої, крім його фахівців, входять представники МОЗ, ДАЗВ, МВС, Міноборони, Київської облдержадміністрації та громадських об`єднань, статутна діяльність яких пов`язана із соціальним захистом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (за згодою), за поданням уповноважених органів.

Відповідно до п.14 Порядку № 551 рішення комісій, зазначених у пункті 13 цього Порядку, є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії. У разі встановлення такими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення таких комісій підлягає вилученню уповноваженими органами.

Крім цього, оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону Чорнобильської АЕС, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (абзац 4 підпункту 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7), провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Таким чином, робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового.

Згідно з вимог ст.ст.10, 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон) учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які, крім інших, були тимчасово направлені або відряджені у 1986-1987 роках для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1391 від 15 листопада 1996 року «Про переліки видів робіт і місць за межами зони відчуження, де за урядовим завданням у 1986-1987 роках виконувались роботи в особливо шкідливих умовах (за радіаційним фактором), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи» затверджено відповідний перелік закладів, де були розгорнуті спеціальні підрозділи для надання першої медичної, невідкладної та протирадіаційної допомоги евакуйованим із зони відчуження і громадянам, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, зокрема, визначено Поліську центральну районну лікарню.

Відповідно до ст.65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

З установлених у справі обставин, які не заперечуються сторонами, вбачається, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році, що підтверджується посвідченням (категорії 1) серії НОМЕР_1 , виданим 10.12.1992 року Львівською обласною державною адміністрацією.

Вказане посвідчення є таким, що видане безстроково.

Суд встановив, що в посвідченні ОСОБА_1 вказано «Посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 рр. та громадянина, захворювання яких пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи (Категорії 1) Серія А №003869)».

На виконання Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 позивачу 7 серпня 1997 видано вкладку № НОМЕР_3 до посвідчення категорії 1 серії НОМЕР_1 .

Однак, у вказаній вкладці до посвідчення вже було зазначено «потерпіла від Чорнобильської катастрофи».

Представники відповідачів у судовому засіданні пояснили, що 1992 році не було бланків посвідчення «потерпіла від Чорнобильської катастрофи», а тому позивачу було видано посвідчення «учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 рр. та громадянина, захворювання яких пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи (Категорії 1) Серія А».

Суд зазначає, що вказане твердження відповідачів базується лише на припущеннях та не підтверджується жодними доказами.

Крім того, суд наголошує, що вказане питання було залишено поза увагою на засіданні регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації, яке відбулося 24.01.2020.

Суд встановив, що 15.05.2008 відбулось засідання Комісії зі спірних питань Міністерства праці та соціальної політики України, на якому розглядалось питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та вирішено відмовити ОСОБА_1 у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Вказане Рішення мотивовано відсутністю первинних документів 1986 року, які підтверджували б факт виконання робіт безпосередньо у зоні відчуження, а також дані про конкретне місце виконання робіт у зоні відчуження.

26.02.2009 Комісією із спірних питань Міністерства праці та соціальної політики України повторно розглянуто питання позивача щодо надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за результатами розгляду якого вирішено, що "Підстав для зміни попереднього рішення Комісії від 15.05.08 про відмову у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 немає".

23.09.2019 ОСОБА_1 звернулася з заявою на ім`я начальника управління соціального захисту населення Пустомитівської районної державної адміністрації, в якій вона просила повторно розглянути її справу на засіданні комісії для видачі посвідчення учасника ліквідатора ЧАЕС.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення від 24.01.2020 було прийнято на підставі листа Міністерства соціальної політики України № 1930/0/76-19/291 від 12.12.2019.

Як вбачається з листа Міністерства соціальної політики України № 1930/0/76-19/291 від 12.12.2019 підставою відмови у визначенні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС було рішення Комісій від 15.08.2008 та 26.02.2009.

Суд зазначає, що в листі Мінсоцполітики України від 12.12.2020 лише констатується факт ненадання ОСОБА_1 первинних документів.

При цьому Мінсоцполітики України не зазначило, яких саме первинних документів не подано позивачем на розгляд Комісії.

Суд наголошує, що оскаржуване рішення відповідачів взагалі не містить мотивів відмови ОСОБА_1 у задоволенні її заяви від 23.09.2019.

Суд встановив, що згідно з довідкою до Акту огляду МСЕК серії 10 ААВ № 887899 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності - захворювання пов`язане з аварією на Чорнобильській АЕС (дата повторного огляду 23.09.-29.09.2016). Інвалідність встановлена пожиттєво.

На виконання наказу Львівського облздороввідділу № 14-с від 28.05.1986 виданий наказ № 87-К від 11.06.1986 Головного лікаря Пустомитівської центральної районної лікарні «Про відрядження мед працівників в Поліський район Київської області», згідно з яким позивача та інших медичних працівників було відряджено з 12.06.1986 по 27.06.1986 в Поліський район Київської області для участі в ліквідації аварії.

По прибуттю в Поліську ЦРЛ позивач була скерована в розпорядження командування в/ч НОМЕР_4 , військовослужбовці якої приймали участь в ліквідації аварії, та дислокація частини була в 30-ти кілометровій зоні відчуження.

Для визначення дози радіації та встановлення діагнозу позивач проводила дослідження у лабораторіях медичної роти, але забори крові у ліквідаторів брала безпосередньо на їх робочих місцях, у зоні Чорнобильської АЕС.

Аналізи крові проводилися як перед вильотом військовослужбовця до реактора так і відразу після прильоту.

Водночас, суд зазначає, що в особовій справі позивача містяться, зокрема, наступні документи:

- довідка Управління охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації від 04.08.1992;

- довідка до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ № 887888;

- посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 рр. та громадянина, захворювання яких пов`язане з наслідками чорнобильської катастрофи (категорія 1) від 10.12.1992 № 003869.

Пунктом 11 Порядку №551 чітко закріплено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.

При цьому, довідка МСЕК, у позивача наявні та подавались відповідачу для розгляду, однак не були прийняті ним до уваги, як не були прийняті й усі інші наявні у справі позивача документи, які підпадають під визначений п.11 Порядку №551 перелік документів, на підставі одного з яких видається посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та які містять усю необхідну інформацію.

Комісією не було взято до уваги наступні документи та докази:

- довідку Управління охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації №1875/15п від 04.08.1992 про те, що позивач надавала медичну допомогу, приймала участь в ліквідації наслідків аварії в період часу з 12.06.1986 по 28.06.1986 згідно з наказом Львівського обласного відділу охорони здоров`я № 4-с від 04.05.1986;

- довідку Головного лікаря Пустомитівської ЦРЛ № 1312 від 28.07.2008 про те, що за відрядження в Поліський район Київської області позивачу було виплачено 201 крб., 51 коп., та суму тарифного окладу в розмірі 155 крб., всього 356 крб., 51 коп., за фактично відпрацьовані дні в 30-ти кілометровій зоні відчуження і оплата праці проведена в 3-х кратному розмірі посадового окладу згідно постанови РМ і ВЦРПС № 665-195 від 05.06.1986;

- особовий рахунок, яким підтверджено виплату позивачу заробітної плати з врахуванням підвищеного коефіцієнту відповідно до постанови РМ і ВЦРПС № 665-195 від 05.06.1986 року ( в липні 1986 року виплачено за червень 1986 року бухгалтерією 201 крб., 51 коп., за роботу в зоні відчуження, та ще 155 крб. Всього 356 крб., 51 коп.).

- довідку керівника лікарні про роботу на посаді лікаря-лаборанта в період з 12.06.1986 по 28.06.1986 в населених пунктах Варовичі, Вільча Поліське Київської області на протязі 17 днів з проведенням оплати праці за підвищеними тарифними ставками; заяв: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 13.08.1991, про те що позивач приймала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач стверджує, що факт того, що вона приймала участь по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС також підтверджується: копією «Анкета-Запрос» № 5684 від 11.11.1991; довідкою № 1876/15 п від 04.08.1992; листом головного лікаря № 01.-15/309; довідкою від 23.10.1990 виданої ОСОБА_1 про те що вона приймала участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

За роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС командуванням в/ч НОМЕР_4 позивачу було оголошено подяку, про що 25.06.1986 повідомлено головного лікаря Щирецької лікарні.

Суд зазначає, що вище перелічені документи та обставини не були взяті до уваги та не були враховані при прийнятті спірного рішення від 24.01.2020.

Аналіз матеріалів справи, встановлених судом обставин та правових норм при застосуванні до правовідносин дає підстави вважати, що відповідачі, які є суб`єктами владних повноважень, при ухваленні рішень діяли необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, непропорційно, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призвело до безпідставної та необґрунтованої відмови позивачу в задоволенні її прохання.

Проаналізувавши норми законодавства, дослідивши зібрані докази, суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийнятого рішення, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення регіональної комісії від 24.01.2020 №17 підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації від 24.01.2020 року про відмову у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС суд зазначає, що вона не підлягає до задоволення, мотивуючи наступним.

Спірне рішення від 24.01.2020 було прийнято регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації, а не Відповідачем -2.

Суд зазначає, що Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації жодних дій про відмову у визначенні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не вчиняв.

Позивачем ні в позовній заяві та уточненнях до позовної заяви, ні в судовому засіданні не обґрунтував в чому полягає протиправність дій Відповідача-2 про відмову у визначенні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації прийняти нове рішення комісії, яким встановити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з видачею посвідчення нового взірця категорії 1, серії А, суд зазначає наступне.

Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що повноваження щодо прийняття відповідного рішення (про надання дозволу чи про відмову в наданні такого дозволу) є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень (відповідача).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12 ).

Тому у цьому випадку зобов`язання регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації повторно розглянути на засіданні комісії заяву ОСОБА_1 про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 серії А може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права.

Наведений висновок також відповідає вимогам ч.4 ст. 245 КАС України, відповідно до яких у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати з сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації від 24.01.2020 №17 про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та видачі посвідчення категорії серії А.

Зобов`язати регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації повторно розглянути на засіданні комісії заяву ОСОБА_1 про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 серії А.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.12.2020.

Суддя Р.М. Брильовський