Справа № 160/12363/19
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 160/12363/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Волкової К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортне підприємство "Будінвест"

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року

у справі №160/12363/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортне підприємство "Будінвест"

до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

"09" грудня 2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортне підприємство "Будінвест" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН2583/1510/АВ/ТД-ФС/558 від 06 листопада 2019 року про накладення на товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортне підприємство "Будінвест" штрафу в розмірі 500 760,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" не порушувало трудові та соціальні права фізичних осіб, з якими укладались цивільно-правові договори, оскільки всі зазначені посадові особи працевлаштовані за основним місцем роботи в інших юридичних осіб, що підтверджується записами у трудових книжках. Всі платежі щодо нарахування та сплати єдиного соціального внеску по кожній фізичній особі, якій виплачувались доходи за цивільно-правовим договором ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" нарахувало та сплатило, що підтверджується відповідною звітною документацією. Позивач, також, зазначає про порушення строку застосування до нього штрафної санкції.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 р. у справі № 160/12363/19 в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортне підприємство "Будінвест" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено.

Судом встановлено, що за результатами проведеного інспекційного відвідування, відповідачем виявлено фактичний допуск до роботи без укладання трудового договору 4 працівників, що слугувало підставою для прийняття спірної постанови про накладення штрафу. Дослідивши встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку, що відносини які складись між Товариством та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 мають характер трудових відносин. На підставі чого, суд дійшов висновку про обґрунтованість притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу за допуск осіб до роботи без укладання трудових договорів.

Що й обумовило прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог

Не погодившись з рішенням суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортне підприємство "Будінвест" подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 р. у справі № 160/12363/19, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд протиправно не приділив уваги тому акту, що відповідачем порушено строки притягнення особи до відповідальності. Також не приділено належної уваги процедурним порушенням, допущеним відповідачем під час призначення та проведення інспекційного відвідування.

Представниками сторін надано ґрунтовні пояснення щодо обставин по справі, підтримано позиції, викладені в апеляційній скарзі та запереченнях до неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, згідно з наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 13.09.2019 року №602-І, направлення на проведення інспекційного відвідування від 13.09.2019 року №216-Н, на підставі інформації, наданої листом ГУ ПФУ у Дніпропетровській області від 28.08.2019 року №17516/05-05/26 щодо працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року, проведено позаплановий захід інспекційне відвідування у ТОВ «Транспортне підприємство «Будінвест» з питань виявлення неоформлених трудових відносин, за результатами якого складено акт від 25.09.2019 року №ДН2583/1510/АВ.

Актом інспекційного відвідування від 25.09.2019 року №ДН2583/1510/АВ встановлено, що ТОВ «Транспортне підприємство «Будінвест» в 2018-2019 роках фактично допущено до роботи без укладання трудових договорів чотирьох працівників в порушення ч.1 ст. 21, ч.ч.1,3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

06.11.2019 року ГУ Держпраці у Дніпропетровській області винесено оскаржувану постанову №ДН2583/1510/АВ/ТД-ФС/558, якою накладено на позивача штраф у розмірі 500760 грн. за допущення чотирьох працівників до роботи без офіційного працевлаштування.

Дослідивши підстави призначення інспекційного відвідування та порядок його проведення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до статті 2 якого дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення.

Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Підстави для здійснення позапланових заходів визначені частиною першою статті 6 Закону №877-V, відповідно до якої такими підставами є:

подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом;

неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Отже, в переліку підстав для здійснення позапланових заходів відсутня така підстава як звернення юридичних осіб, державних органів щодо порушення трудового законодавства (у цій справі це лист Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 28.08.2019 року №17516/05-05-26), а відповідно до частини другої статті 6 вказаного Закону проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року у справі №805/3137/17-а та від 9 липня 2020 року у справі №823/647/17.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приймаючи рішення про проведення позапланової перевірки позивача на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 28.08.2019 року №17516/05-05-26, відповідач діяв поза межами наданих повноважень та в порушення вимог діючого законодавства. У зв`язку із цим, судова колегія зазначає, що рішення прийнятті відповідачем за результатами такої перевірки не можуть породжувати для позивача правових наслідків.

Щодо суті виявлених порушень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно з матеріалами проведеної перевірки, встановлено, що протягом 2018-2019 років між ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" як замовником та чотирма фізичними особами як виконавцями укладено цивільно-правові договори:

З ОСОБА_3 №1 від 15.04.2018 року, згідно умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийти та оплатити дані послуги.

Відповідно до п. 1.2 договору виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг, виконання робіт, у тому числі використовує власні засоби та матеріали.

Згідно з п. 1.3 договору виконавець вправі залучати відповідних фахівців для якісного і своєчасного надання послуг. Послуги (роботу) зазначених фахівців виконавець оплачує за власний рахунок, згідно з домовленістю з даними особами.

Пунктом 1.4 договору визначено, що факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватись актами прийому наданих послуг (виконаної роботи).

В розділі 2 договору визначені послуги, які надаються виконавцем на підставі цього договору, а саме послуги, властиві головному механіку підприємства.

Відповідно п. 4.1 договору вартість послуг (робіт) по цивільно-правовому договору складає 1861,50 грн. в місяць без ПДВ.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань.

20.09.2019 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" укладено додаткову угоду до договору, якою припинено правовідносини між сторонами договору №1 від 15.04.2018 року, у зв`язку з виконанням своїх зобов`язань.

З ОСОБА_4 №2 від 15.04.2018 року, згідно умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийти та оплатити дані послуги.

Відповідно до п. 1.2 договору виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг, виконання робіт, у тому числі використовує власні засоби та матеріали.

Згідно з п. 1.3 договору виконавець вправі залучати відповідних фахівців для якісного і своєчасного надання послуг. Послуги (роботу) зазначених фахівців виконавець оплачує за власний рахунок, згідно з домовленістю з даними особами.

Пунктом 1.4 договору визначено, що факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватись актами прийому наданих послуг (виконаної роботи).

В розділі 2 договору визначені послуги, які надаються виконавцем на підставі цього договору, а саме послуги, властиві інженеру з охорони праці підприємства.

Відповідно п. 4.1 договору вартість послуг (робіт) по цивільно-правовому договору складає 1861,50 грн. в місяць без ПДВ.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань.

20.09.2019 року між ОСОБА_4 та ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" укладено додаткову угоду до договору, якою припинено правовідносини між сторонами договору №2 від 15.04.2018 року, у зв`язку з виконанням своїх зобов`язань;

З ОСОБА_2 №3 від 03.07.2018 року, згідно умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийти та оплатити дані послуги.

Відповідно до п. 1.2 договору виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг, виконання робіт, у тому числі використовує власні засоби та матеріали.

Згідно з п. 1.3 договору виконавець вправі залучати відповідних фахівців для якісного і своєчасного надання послуг. Послуги (роботу) зазначених фахівців виконавець оплачує за власний рахунок, згідно з домовленістю з даними особами.

Пунктом 1.4 договору визначено, що факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватись актами прийому наданих послуг (виконаної роботи).

В розділі 2 договору визначені послуги, які надаються виконавцем на підставі цього договору, а саме виконавець зобов`язується здійснювати підйомно-транспортні роботи, пов`язані з завантаженням, перевезенням та розвантаженням вантажів автонавантажувачем, який знаходиться у власності замовника або орендується замовником.

Відповідно п. 4.1 договору вартість послуг (робіт) по цивільно-правовому договору складає 1861,50 грн. в місяць без ПДВ.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань.

20.09.2019 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" укладено додаткову угоду до договору, якою припинено правовідносини між сторонами договору №3 від 03.07.2018 року, у зв`язку з виконанням своїх зобов`язань.

З ОСОБА_1 №4 від 01.07.2018 року, згідно умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийти та оплатити дані послуги.

Відповідно до п. 1.2 договору виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг, виконання робіт, у тому числі використовує власні засоби та матеріали.

Згідно з п. 1.3 договору виконавець вправі залучати відповідних фахівців для якісного і своєчасного надання послуг. Послуги (роботу) зазначених фахівців виконавець оплачує за власний рахунок, згідно з домовленістю з даними особами.

Пунктом 1.4 договору визначено, що факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватись актами прийому наданих послуг (виконаної роботи).

В розділі 2 договору визначені послуги, які надаються виконавцем на підставі цього договору, а саме виконавець зобов`язується здійснювати вогнетривкі роботи.

Відповідно п. 4.1 договору вартість послуг (робіт) по цивільно-правовому договору складає 1861,50 грн. в місяць без ПДВ.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань.

20.09.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" укладено додаткову угоду до договору, якою припинено правовідносини між сторонами договору №4 від 01.07.2018 року, у зв`язку з виконанням своїх зобов`язань.

На підставі встановлених обставин, відповідач дійшов висновку, що вказані особи виконують трудові обов`язки без належним чином оформлених трудових договорів, що слугувало підставою для прийняття спірної постанови про накладення штрафу.

Надаючи оцінку встановленим по справі обставинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, підставою для притягнення фізичної особи - підприємця, який використовує найману працю, до відповідальності на підставі ч.2 ст.265 КЗпП України є встановлений факт відсутності трудових відносин між цією особою та працівником при умові фактичного виконання працівником трудових функцій.

В спірному випадку, між позивачем (замовник) та фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 як виконавцями укладено цивільно-правові договори, за якими вказані фізичні особи взяли на себе зобов`язання виконувати певні роботи.

За позицією відповідача з приводу вказаних договорів ці договори мають ознаки трудових договорів, які повинні укладатись відповідно до норм трудового законодавства, тому позивачем здійснено фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору.

Для вирішення спірних правовідносин в межах даної справи підлягає з`ясуванню питання наявності ознак трудових правовідносин між позивачем та переліченими вище фізичними особами, які були залучені до надання обумовлених відповідними цивільно-правовими договорами робіт.

Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч.1 ст.21 КЗпП України).

Згідно ч.1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні контракту.

Виходячи з аналізу наведених норм, трудовий договір характеризується, зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов`язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов`язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.

При цьому, здійснення трудової діяльності відбувається в межах норм і правил внутрішнього трудового розпорядку, визначених роботодавцем, а працівник, за виконану роботу, систематично отримує заробітну плату відповідно до тарифної сітки або схеми посадових окладів, що затверджені роботодавцем.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Так, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: зокрема, громадянином і організацією (суб`єктом господарської діяльності) на виконання першим певної роботи (договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Таким чином, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

За цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрий визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

При цьому чинне законодавство не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, сторони договору (роботодавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення трудових відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється. Тобто, він застосовується для реалізації визначених, найчастіше разових робіт.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З матерілаів справи вбачається, що укладені між ТОВ «ТП «Будінвест» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на виконання різного виду послуг.

При цьому, предметом кожного договору, укладеного позивачем із фізичними особами різного виду, різної тривалості, різної складності послуги, перелік яких визначався в п.1.1.Договору, та вказувався строк виконання робіт.

Так, зокрема, відповідно до п.2 Договору Замовник (ТОВ «ТП «Будінвест») доручає, а Виконавець (фізичні особи та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) зобов`язується на власний ризик виконати роботу. Зокрема, роботи щодо підйомно-транспортні роботи, пов`язані з завантаженням, перевезенням та розвантаженням вантажів автонавантажувачем, забезпечення експлуатації та профілактичних ремонтів устаткування, технічну підготовку виробництва., облік та зберігання запасних частин, контроль ефективності використання устаткування, розслідування нещасних випадків на виробництві, контроль робот з охорони праці тощо

За результатами виконаних робіт (послуг) між Виконавцями та Замовником підписані акти приймання-передачі, які фіксують факт виконання робіт (відповідно до п. 8.1. Договору).

Виконавці не зараховані до ТОВ «ТП «Будінвест».

До трудової книжки виконавців не вносились записи про роботу, оскільки договори є цивільно-правового характеру.

виконуючи роботи за вищевказаними договорами, не підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, про що зазначено і у Договорах, де зазначено, що Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, що діють на ТОВ «ТП «Будінвест» (п. 1.2. Договору).

Виконавці самі організовували свою роботу і виконували її на власний ризик. Умови про режим робочого часу, в договорах не визначені.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 08.05.2018р. №127/21595/16-ц.

Натомість, колегія суддів зазначає, що укладені та виконані сторонами цивільно-правові договори не передбачають підпорядкування виконавця внутрішньому трудовому розпорядку; укладені договори не містять обов`язку виконавців бути присутніми на підприємстві у визначені робочі години, регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

З доходів осіб, з якими були укладені Договори на виконання послуг, утримувався та був перерахований податок на прибуток фізичних осіб та військовий збір, а також нараховувалися та сплачувалися суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується відповідною довідкою. Зазначені обставини під час інспекційного відвідування не досліджувалися.

Згідно довідок, що містяться в матеріалах справи, позивачем перераховано у повному обсязі, єдиний соціальний внесок, суми податку на прибуток фізичних осіб та військовий збір з доходів виконавців.

Оплата за цивільно-правовими угодами проведена в повному обсязі, протилежного відповідачем не доведено.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В свою чергу, відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, наявність обставин, що вказують на відсутність спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є лише підставою розгляду питання компетентним судом для визнання правочину недійсним (тобто вказує на оспорюваність правочину).

У той же час, згідно зі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, укладені позивачем договори із вказаними особами у встановленому порядку недійсними - не визнані.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що у правовідносинах між позивачем та громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 містяться ознаки характерні саме цивільно-правовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, встановлено визначений обсяг виконання робіт та її кінцевий результат.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що встановлені судом порушення відповідачем процедури призначення інспекційного відвідування, його проведення та порядку розгляду заперечень суб`єкта господарювання, а також аналіз цивільно-правових договорів, є підставами для задоволення вимог адміністративного позову

З врахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції не надано належні оцінку встановленим по справі обставинам, що призвело до невірного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог і що у відповідності до вимог ст. 317 КАС України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортне підприємство "Будінвест" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 р. у справі № 160/12363/19 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 р. у справі № 160/12363/19 - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН2583/1510/АВ/ТД-ФС/558 від 06 листопада 2019 року про накладення на товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортне підприємство "Будінвест" штрафу в розмірі 500 760,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортне підприємство "Будінвест" судові витрати, а саме судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 7 511,40 грн. та судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 11 267,10 грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко