Справа № 160/1041/20
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 160/1041/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засідання Сколишеві О.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача та третьої особи Петрушевська І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі №160/1041/20 (головуючий суддя першої інстанції Лозицька І.О) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, (третя особа: Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)) про визнання протиправними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 27.01.2020 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, (третя особа: Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 16.03.2015 року №86/7 про накладення на неї, як арбітражного керуючого, дисциплінарного стягнення у вигляді попередження;

- визнати протиправними та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 18.03.2015 року №88/7 про накладення на неї, як арбітражного керуючого, дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Разом із позовом ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якому зазначила, що про наявність оскаржуваних наказів вона дізналась лише 16.01.2020 року під час ознайомлення з матеріалами адміністративної справи №804/8668/15 (а.с.27-28).

20.03.2020 року від відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду, в якій зазначено, що позивач пропустила строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, оскільки ще на початку 2015 року їй було відомо про існування оскаржуваних наказів. В позові ОСОБА_1 зазначає про те, що вона була присутня на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), що проходило 03.02.2015 року, на якому були розглянуті, в тому числі, подання №322 від 24.12.2014 року та подання №333 від 26.12.2014 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення. Згідно витягу з протоколу засідання Дисциплінарної комісії від 03.02.2015 року №26/02/15 вирішено застосувати до ОСОБА_1 дисиплінарне стягнення у вигляді попередження. Крім того, інформація щодо оскаржуваних наказів Мінюста України, а також номер та дата протоколу рішення Дисиплінарної комісії внесена своєчасно до Єдиного реєстру арбітражних керуючих, який є відкритим, доступним та безоплатним. Також відповідач вказує, що позивач, не погодившись з рішенням Дисциплінарної комісії, яке було оформлене протоколом №26/02/15 від 03.02.2015 року, ще у 2015 році звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, зокрема, про скасування вказаного рішення Дисципліарної комісії про застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді попередження (справа № 804/8668/15).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовлено, заяву відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду задоволено, адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення відповідачем та отримання нею оскаржуваних наказів. Про існування таких наказів вона дізналась 16.01.2020 року під час ознайомлення з матеріалами адміністративної справи №804/8668/15. У вказаній справі предметом її позовних вимог було, в тому числі, рішення Дисципліарної комісії від 03.02.2015 року про застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді попередження на підставі подання №322 від 24.12.2014 року та подання №333 від 26.12.2014 року. На відсутність в матеріалах справи №804/8668/15 результатів розгляду Мінюстом України подання №322 та подання №333 звернув увагу і Верховний Суд під час касаційного перегляду. При повторному розгляді справи судом першої інстанції ухвалою від 14.11.2019 року витребувані результати розгляду подань, з якими вона ознайомилась в лютому 2020 року, а тому строк звернення із позовом про оскарження наказів №86/7 та №88/7 нею не пропущений.

Відповідач та третя особа подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції просила вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на скаргу, встановила наступне.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції зазначив, що зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує накази Міністерства юстиції України від 16.03.2015 року № 86/7 та від 18.03.2015 року № 88/7 про накладення на неї як арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень у вигляді попереджень. Вказані накази винесені за результатами розгляду подань Департаменту з питань банкрутства №322 від 24.12.2014 року та №333 від 26.12.2014 року про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень, що розглядались на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих 03.02.2015 року. При цьому, позивач у своїй позовній заяві зазначила, що була присутня на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих 03.02.2015 року. Крім того, позивач не заперечує того факту, що вона отримувала від відповідача письмові документи та надавала письмові відповіді, в тому числі в процесі розгляду вказаних вище подань Департаменту з питань банкрутства №322 та №333 про накладення на неї дисциплінарних стягнень, рішення по яким знайшли своє відображенні в оскаржуваних наказах. Також суд зазначив, що факт направлення відповідачем ОСОБА_1 листів про інформування стосовно прийнятих рішень за результатами розгляду подань про накладення на останню дисциплінарних стягнень за результатами проведеного засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих 03.02.2015 року, в матеріалах справи наявні супровідні листи відповідача «Про інформування» від 10.02.2015 року №13.0.2-33/480 та №13.0.2-33/481 та копії витягів з Журналу вихідної кореспонденції Міністерства юстиції України. Крім того, згідно витягу з публічного сайту Єдиного реєстру арбітражних керуючих вбачається, що відповідач опублікував оскаржувані накази Міністерства юстиції України від 16.03.2015 року №86/7 та від 18.03.2015 року №88/7 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень у вигляді попередження. Вказаний реєстр є у вільному та безоплатному доступі для будь-яких осіб. Також суд зазначив, що не бере до уваги посилання позивача на те, що вона дізналась про існування оскаржуваних наказів тільки 16.01.2020 року, бо вказані посилання не підтверджені належними доказами.

Здійснюючи перегляд рішення суду в порядку апеляційного провадження, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, для вирішення питання про застосування строку звернення особи до суду за захистом прав, свобод та інтересів, необхідно встановити початок перебігу такого строку.

З тексту адміністративного позову вбачається та підтверджується матеріалами справи, що позивач оскаржує накази Міністерства юстиції України від 16.03.2015 року №86/7 та від 18.03.2015 року №88/7 про накладення на неї, як арбітражного керуючого, дисциплінарних стягнень у вигляді попереджен. Вказані накази винесені за результатами розгляду подань Департаменту з питань банкрутства №322 від 24.12.2014 року та №333 від 26.12.2014 року про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень. Зазначені подання розглядались на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих 03.02.2015 року, що підтверджується протоколом засідання комісії №26/02/15 від 03.02.2015 року та не заперечується позивачем, оскільки остання була присутня на вказаному засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (а.с.63, 64 т.1, а.с.43, 44, 51-55 т.2).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що не знала про застосування до неї дисциплінарних стягнень у вигляді попереджень, оскільки не залишалась до оголошення результатів засідання Дисциплінарної комісії.

Проте, позивач не заперечувала того факту, що отримувала повідомлення Мінюста України за №13.0.2-33/480 та № 13.0.2-33/481 від 10.02.2015 року, в яких зазначено про прийняття 03.02.2015 року Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих рішень про застосування до неї дисциплінарних стягнень у вигляді попереджень на підставі подання №322 від 24.12.2014 року та подання №333 від 26.12.2014 року (а.с.73, 74 т.1).

Більш того, саме рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень у вигляді попереджень на підставі подання №322 від 24.12.2014 року та подання №333 від 26.12.2014 року було одним із предметов розгляду справи №804/8668/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії. Рішенням Дніпропетровський окружний адміністративний суду від 01.02.2016 року в задоволенні вимог про визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 03.02.2015 року про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження на підставі подання №322 від 24.12.2014 року та подання №333 від 26.12.2014 року відмовлено.

Далі, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що з вказаних вище повідомлень їй не було зрозуміло, що застосовані до неї попередження оформлені у вигляді наказів, а самі копії наказів вона не отримувала.

Колегія суддів не приймає до уваги таке посилання позивача, оскільки арбітражний керуючий, яким є ОСОБА_1 , у своїй діяльності повинен керуватись, в тому числі, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Порядком контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів)», затвердженого наказом Мініюста України від 27.06.2013 року №1284/5 (які діяли на час спірних правовідносин) та визначали, зокрема:

контроль за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), відповідальність арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), повноваження дисциплінарної комісії, дисциплінарні стягнення.

Крім того, в матеріалах справи наявний витяг з публічного сайту Єдиного реєстру арбітражних керуючих, з якого вбачається, що відповідач своєчасно опублікував оскаржувані накази Міністерства юстиції України від 16.03.2015 року №86/7 та від 18.03.2015 року №88/7 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень у вигляді попередження (а.с.112 т.2).

Апеляційний суд зазначає, що вказаний сайт Єдиного реєстру арбітражних керуючих є публічним та безоплатним, доступним для будь-якої особи, в тому числі і для позивача.

Також, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 як на поважну підставу поновлення строку звернення до суду з позовом зазначила те, що хоча їй і було відомо про наявність застосування попереджень, проте, самих наказів про застосування такого дисциплінарного стягнення вона не отримала, а тому і не мала можливості їх своєчасно оскаржити. Оскільки з наказами ознайомилась лише 16.01.2020 року при повторному розгляді справи №804/8668/15, то строк для їх оскарження не пропустила.

Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання позивача з огляду на таке.

Виходячи із норми статті 122 КАС України законодавцем визначено строк, протягом якого особа може звернутись до адміністративного суду із позовом про порушення справ, свобод та інтересів особи.

При цьому перебіг такого строку обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи наведені вище обставини та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що позивач, будучи обізнаной ще у 2015 році про існування рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 03.02.2015 року про застосування до неї, як арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень у вигляді попереджень на підставі подання №322 від 24.12.2014 року та подання №333 від 26.12.2014 року, в силу своїх особих повноважень арбітражного керуючого, який у своїй діяльності керується Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Порядком контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів)», затвердженого наказом Мініюста України від 27.06.2013 року №1284/5 (які діяли на час спірних правовідносин), повинна була знати про існування оскаржуваних наказів Мінюста України, виданих на реалізацію рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 03.02.2015 року.

Посилання позивача на поважність причин поновлення строку звернення до суду з урахуванням її пасивної поведінки протягом п`яти років за відсутності будь-яких дій з оскарження спірних наказів, відомості про які наявні в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих, апеляційний суд вважає необгрунтованими та розцінює як намагання уникнути відповідальності.

Інших підстав для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, крім наведених вище, позивачем не зазначено, та судом апеляційної інстанції не встановлено.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 121, 122, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі №160/1041/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі №160/1041/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2020 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак