Справа № 679/1391/20
Суддя: Гавриленко О. М.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/52/2020
Справа № 679/1391/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

судді Гавриленко О.М.,

секретар судового засідання Василюк Л.С.,

номер справи 679/1391/20

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління поліції в Хмельницькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Нетішин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє - адвокат Козійчук Олександр Іванович, до Головного управління поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

за участю представників учасників справи:

представника позивача Козійчука О.І.,

представника відповідача Бєлової В.А.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 представник позивача - адвокат Козійчук О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з даним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ №3282525 від 14 жовтня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 14 жовтня 2020 року співробітником Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницької області Матвєєвим Р.О. винесено постанову серії ЕАМ №3282525 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

Своє рішення інспектор патрульної поліції пояснив тим, що позивач перетнув горизонтальну суцільну смугу, що розділяє транспортні потоки. При цьому, інспектор не зазначив, що безпосередньо спостерігав перетин суцільної смуги, однак, дійшов такого висновку із припущення, оскільки рухаючись позаду не помітив, що позивач здійснював поворот ліворуч із вулиці Будівельників чи повернув праворуч із вулиці Курчатова на вул. Незалежності, що на думку інспектора, свідчить про виїзд позивачем саме з прилеглої території торгівельного центру.

Крім того, представник у позові вказує на те, що під час винесення постанови доказів, в тому числі і відеофіксації безпосереднього перетину позивачем суцільних ліній розмітки інспектором не надано. Із пред`явленого для огляду відеоматеріалу, фіксація руху автомобіля позивача розпочалося на світлофорі навпроти будівлі Незалежності, 12, що не може свідчити про правопорушення, зазначене у постанові серії ЕАМ №3282525.

При цьому позивач заперечував про доведення вказаним відеозаписом факту правопорушення, в тім, саме цей відеоматеріал з реєстратора і зазначений в постанові у графі долучених доказів. Жодних інших документально підтверджень факту вчинення правопорушення, в тому числі і показання свідків, не досліджувались.

Вказує представник у позові, що рішення інспектора про накладення щодо позивача адміністративного стягнення прийняте виключно на підставі власних припущень.

Крім того, представник звертає увагу на те, що у постанові зазначається що позивач порушив п.8.5.1 Правил дорожнього руху України, однак зазначений пункт правил є загальним і лише визначає поняття «Горизонтальної дорожньої розмітки та порядок її нанесення». Вказаний пункт не містить жодної заборони чи встановлених правил руху транспортних засобів, при порушені яких настає відповідальність, передбачена ст. 121 КУпАП. Натомість, правила дорожнього містять різні види розміток, порядок перетину яких, заборони на перетин чи виключення щодо їх перетину за певних обставин залежить від виду горизонтальної розмітки.

Однак, зауважує представник у позові, оскаржувана постанова не містить жодних відомостей ані про пункт Правил дорожнього руху України яку саме суцільну смугу перетнув позивач, ані пункту правил, що забороняє перетин такого виду горизонтальної розмітки у визначеному у постанові місці правопорушення.

За вказаних обставин представник позивача просить скасувати постанову серії АЕМ №3282525 від 14 жовтня 2020 року винесену співробітником Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Матвєєвим Р.О., якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

04 листопада 2020 року позивач подав до суду заяву на виконання ухвали судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27 жовтня 2020 року.

06 листопада 2020 року позивач звернувся до суду з заявою про заміну відповідача.

18 листопада 2020 року представник відповідача подав до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

24 листопада 2020 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Зокрема у відзиві представник зазначає, що ОСОБА_1 було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Окрім того, останній не заперечує самого факту вчинення ним правопорушення, а лише вказує на порушення порядку розгляду поліцейським щодо нього справи про адміністративне правопорушення. На переконання представника позивача, відсутність аргументів та доводів, які б свідчили про те, що позивач не вчиняв правопорушення законних підстав для скасування оскарженої постанови не має, а тому просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

24 листопада 2020 року представником відповідача подано до суду клопотання про залучення відповідача.

Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27 жовтня 2020 року вказану вище позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. У визначений судом строк недоліки було усунуто.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 листопада 2020 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 листопада 2020 року замінено відповідача на належного відповідача - Головне управління поліції в Хмельницькій області.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 листопада 2020 року задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залученні відповідача.

Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв.

ОСОБА_1 в судове засідання будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Представник останнього в судовому засіданні підтримав позов з підстав зазначених у позовній заяві, просив такий задовольнити. Додатково зазначив, що оскаржена постанова складена поліцейським лише на припущеннях останнього, будь-яких доказів вчинення адміністративного правопорушення зазначеного у оскарженій постанові матеріали справи не містять.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Окрім того, вказала на те, що після того, як до суду надіслала відзив на позовну заяву, через деякий час надіслала додатково доказ відеозапис, однак в матеріалах справи він з невідомих для неї причин відсутній. Водночас представник зазначила, що доказів направлення такого доказу до суду та позивачу в неї немає.

Суд, заслухавши представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується вимоги позивача та заперечення відповідача, дослідивши та оцінивши докази, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке.

Судом установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії АЕМ №3282525 від 14 жовтня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень (арк. спр. 6).

ОСОБА_1 заперечуючи вчинення ним даного адміністративного правопорушення та вказуючи на протиправність дій відповідача, звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В той же час, частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Виходячи із змісту оскарженої постанови, особою, яка її винесла, було встановлено що, ОСОБА_1 ,14 жовтня 2020 року о 10 год. 40 хв. на просп. Незалежності, 9 в м. Нетішин, керуючи транспортним засобом «Mazda CX-9», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час виїзду з прилеглої території здійснив поворот ліворуч чим порушив вимогу дорожньої розмітки «подвійна пряма суцільна лінія», чим порушив п. 8.5.1 ПДР України.

Правовими положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь- які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

На думку суду висновок інспектора про те, що позивачем порушено вимоги п. 8.5.1 ПДР України, зроблений не на підставі фактичних даних, а тому застосоване до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу не відповідає нормам чинного законодавства, в зв`язку з чим оскаржена постанова є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.

При цьому, суд звертає увагу на те, що означений вище пункт ПДР України не встановлює будь-яких заборон для водія, а лише роз`яснює поняття «горизонтальної дорожньої розмітки», в зв`язку з чим заслуговуть на увагу аргументи представника ОСОБА_2 з даного приводу.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Однак, відповідачем не надано до суду жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують порушення позивачем Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови (фото, відеозапис, покази свідків тощо).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, оскільки відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, для спростування доводів позивача.

На підставі вищенаведеного суд відхиляє аргументи наведені представником відповідача у відзиві на позовну заяву щодо відсутності підстав щодо задоволення позову ОСОБА_1 .

Окрім того, суд не погоджується, з аргументами представника відповідача Бєлової В.А., які остання зазначила у відзиві на позовну заяву, зокрема те, що ОСОБА_1 порушив п. 11.4 Правил дорожнього руху України, оскільки в оскарженій постанові порушення йому такого пункту не інкримінується.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову.

Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст. 9, 122, 251, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України, та на окремі з яких вірно посилався позивач у позовній заяві.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 липня 2020 по справі №524/6159/16-а.

Згідно даних квитанції №0.0..1 від 03 листопада 2020 року позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом на рахунок Нетішинського міського суду Хмельницької області було сплачено судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп. (а.с. 13).

Отже, враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 420,40 грн, відповідно до ст. 139 КАС України мають бути покладені на відповідача Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області (адреса місцезнаходження: 29017, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7,).

Керуючись ст. ст. 9, 10, 77, 90, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ №3282525 від 14 жовтня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (29017, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7, ), на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було врученоу день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області 29017, місцезнаходження: 29017, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7, .

Повне рішення суду складено 02 грудня 2020 року.

Суддя О.М. Гавриленко