Справа № 380/2488/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/2488/20 пров. № А/857/11855/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року (головуючий суддя Лунь З.І., м. Львів, повний текст складено 29.07.2020) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради Львівської області, Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації, Державної екологічної інспекції у Львівській області, Державної екологічної інспекції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Червоноградської міської ради Львівської області, Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації, Державної екологічної інспекції у Львівській області, Державної екологічної інспекції України, в якому просив «визнати протиправними дії суб`єктів владних повноважень, розпорядників інформації, яка є у їхньому володінні, що полягає у відмові надати позивачу повну, точну, ґрунтовну, вичерпну та достовірну інформацію із зазначенням вжитих заходів впливу щодо винуватців на звернення та зобов`язати вчинити дії у наданні повної, точної, ґрунтовної, вичерпної та достовірної інформації із зазначенням вжитих заходів впливу під час розгляду звернень до винуватців від 27.03.2020»; «визнати протиправними дії Червоноградської міської ради Львівської області, Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації, Державної екологічної інспекції у Львівській області, Державної екологічної інспекції України щодо надання інформації ОСОБА_1 на скаргу (четверту) від 31.01.2020 за вх.№ 601 на запит на отримання публічної інформації від 10.03.2020 за вх.№155 (які були скеровані відповідачу 2 рекомендованими поштовими повідомленнями 006 від 31.01.2020 та 262 від 10.03.2020) та на скаргу від 03.02.2020 (яка була скерована відповідачу з рекомендованим поштовим повідомленням 821 від 03.02.2020 ОСОБА_1 ) не в повному обсязі»; «зобов`язати Червоноградську міську раду Львівської області, Департамент екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації, Державну екологічну інспекцію у Львівській області, Державну екологічну інспекцію Укрїни надати повну, точну, ґрунтовну, вичерпну та достовірну запитувану інформацію та відповіді на звернення ОСОБА_1 із зазначенням вжитих заходів впливу до винуватців, зазначену у скарзі (четвертій) від 31.01.2020 за вх. №601, у запиті на отримання публічної інформації від 10.03.2020 за вх.№155 (які були скеровані відповідачу 2 рекомендованим поштовими повідомленнями 006 від 31.01.2020 та 262 від 10.03.2020) та у скарзі від 03.02.2020 (яка була скерована відповідачу 3 рекомендованим поштовим повідомленням 821 від 03.02.2020 ОСОБА_1 ), протягом п`яти днів з дня набрання рішенням суду цій справі чинності».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації щодо надання відповіді на запит від 10.03.2020 та відповіді на скаргу від 31.01.2020.

Визнано протиправною бездіяльність Державної екологічної інспекції у Львівській області щодо надання відповіді на скаргу від 31.01.2020 та на запит від 10.03.2020.

Зобов`язано Департамент екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації об`єктивно та всебічно перевірити інформацію у скарзі ОСОБА_1 від 31.01.2020.

Зобов`язано Департамент екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації надати достовірну, точну та повну інформацію на запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 10.03.2020.

Зобов`язано Державну екологічну інспекцію у Львівській області об`єктивно та всебічно перевірити інформацію у скарзі ОСОБА_1 від 31.01.2020.

Зобов`язано Державну екологічну інспекцію у Львівській області надати достовірну, точну та повну інформацію на запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 10.03.2020.

Зобов`язано Державну екологічну інспекцію України об`єктивно та всебічно перевірити інформацію у скарзі ОСОБА_1 від 03.02.2020.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради Львівської області про визнання протиправних дій, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Державна екологічна інспекція у Львівській області оскаржила його в апеляційному порядку, вважає що таке прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до п.6 ч.1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Державною екологічною інспекцією України скеровано відзив, який обґрунтований тим, що на їхню адресу надходили скарги позивача, у яких він послідовно викладав інформацію про ймовірні протизаконні дії Червоноградської міської ради та Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації в частині несанкціонованого засмічення річок та прибережної захисної смуги цих річок, які розташовані на території юрисдикції Державної екологічної інспекції у Львівській області. У зв`язку з цим, листами Держекоінспекції позивача повідомлено, що зазначені скарги будуть розглянуті Державною екологічною інспекцією у Львівській області. За діяльністю територіальних органів Держекоінспекція здійснює відомчий контроль, а тому зобов`язала Державну екологічну інспекцію у Львівській області надати відповідь позивачу та розглянути його скаргу з його участю, а також надати копію відповіді до Держекоінспекції. Зазначає, що Держекоінспекція не надавала позивачу відмову в розгляді зазначених скарг та діяла в межах своїх повноважень. Так як, відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням, безпосередньо до суду. Стаття 20 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлює, що державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень. Так, повноваження щодо затвердження схем очистки населених пунктів є власними повноваженнями органу місцевого самоврядування. Тому, Держекоінспекція надала доручення Державній екологічній інспекції у Львівській області здійснити обстеження вказаної у скарзі місцевості та у разі виявлення саме стихійних сміттєзвалищ вжити заходів реагування для усунення виявленого порушення. За наявною інформацією, відповіді на звернення позивача надавались. Звернення розглядались відповідно до ст.20 Закону України «Про звернення громадян» - у термін не більше одного місяця, а тому порушень в порядку їх розгляду немає.

Таким чином Державною екологічною інспекцією у Львівській області надано позивачу усі необхідні відповіді на листи в межах компетенції, а лист Інспекції від 09.04.2020 року № 11-212 направлений на адресу суду представником Державної екологічної інспекції України, який як вбачається з мотивувальної частини рішення суду не досліджувався. А відтак порушується матеріальне та процесуальне право відповідача.

Також у рішенні суду зазначені невірні дані, містить опис матеріалів наданих позивачем.

Дані обставини не досліджувалися судом в повному обсязі, оскільки поштові повідомлення про відправлення за номером 006, 262, 821 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі. Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Стаття 75 КАС України встановлює, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 76 КАС України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином судом порушено норми процесуального права.

Скарга від 31.01.2020 на адресу Державної екологічної інспекції у Львівській області не надходила та в матеріалах справи відсутні підтвердження отримання Державною екологічною інспекцією у Львівській області такої скарги.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував письмових доказів, поданих Держаною екологічною інспекцією України та не перевірив належність та допустимість доказів наданих позивачем, поверхнево оцінив докази подані позивачем та відповідачами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.01.2020 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до міського голови м. Червонограда та його заступника, директора Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації, заступника начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області на неналежний розгляд його звернень у сфері екологічної ситуації в місті Червонограді, зокрема, щодо забруднення річки Солокія комунальним підприємством «Комунальник».

10.03.2020 ОСОБА_1 звернувся із запитом на отримання публічної інформації до міського голови м. Червонограда та його заступника, директора Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації, заступника начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області щодо ініціювання службових розслідувань посадових осіб Червоноградської міської ради у зв`язку з їхньою бездіяльністю щодо надання відповіді на запитувану ОСОБА_1 інформацію щодо екологічної ситуації у м. Червонограді, зокрема, щодо несанкціонованого стихійного сміттєзвалища в межах русла річки Солокія.

03.02.2020 ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Державної екологічної інспекції України про надання повної та достовірної інформації щодо ненадання відповідей Департаментом екології, наданням завідомо неправдивої інформації посадовими особами Департаменту та інспекції щодо екологічної ситуації у м. Червонограді, зокрема, щодо несанкціонованого стихійного сміттєзвалища в межах русла річки Солокія.

Вважаючи, що відповіді на ці скарги та запити позивач не отримав або отримав відповіді неповні, тому такі дії зазначених суб`єктів владних повноважень стали підставою для звернення до суду.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно врахував, що відповідно до ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 (далі - Закон №2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до п.2 ст.5 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації забезпечується шляхом надання відповіді на інформаційний запит. Право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених Законом (п.1 ч.1 ст.3 Закон №2939-VI). Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (ч.2 ст.5 Закон №2939-VI).

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч. 1, 2 ст.19 Закон №2939-VI).

Згідно з ч.1 ст.13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1)суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2)юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3)особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4)суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду першої інстанції, що на розпорядників публічної інформації покладено обов`язок надавати на запити зацікавлених осіб вже реально існуючу на момент отримання запиту (тобто раніше створену і в силу цього вже наявну в розпорядженні) інформацію. Вказана норма не містить вичерпного переліку суб`єктів владних повноважень, як розпорядників публічної інформації, оскільки містить вказівку на те, що такими є і інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства.

Статтею 22 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту лише в таких випадках: 1)розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2)інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст.6 цього Закону; 3)особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст.21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч.5 ст.19 цього Закону.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст.22 Закону №2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, які становлять зміст «трискладового тесту». З відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися: 1)якому з перелічених у п. 1 ч.2 ст.6 Закону №2939-VI інтересів (далі - правомірні інтереси) відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам); 2)у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (пункт 2 ч.2 ст.6 Закону № 2939-VI); 3)чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (п.3 ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI).

Крім того судом правильно враховано, що Законом України «Про звернення громадян» урегульовано питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Формами звернення громадян відповідно до цього Закону є заява, скарга, пропозиція.

Згідно з ч.3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Частиною 1 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Розглядаючи спір, судом першої інстанції з`ясовано, що Департамент екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації не заперечує, що отримав та розглянув скаргу позивача від 31.01.2020 та запит на отримання публічної інформації від 10.03.2020. При цьому зазначає, що у своєму запиті на отримання публічної інформації позивач просив провести розслідування щодо дій та бездіяльності Червоноградського міського голови та його першого заступника, що не відноситься до компетенції Департаменту. Крім того, запитувана інформація не підпадає під критерії визначення публічної інформації, що містяться у Законі України «Про доступ до публічної інформації». На підтвердження викладеного долучено адресовані позивачу лист від 06.11.2019, від 20.11.2019, лист-відповідь від 02.03.2020 щодо розгляду звернення від 02.01.2020, лист щодо проведення обстеження за зверненням ОСОБА_1 від 02.01.2020, лист від 02.03.2020 щодо розгляду звернення від 02.01.2020 та лист-відповідь від 17.03.2020 щодо розгляду звернення від 10.03.2020.

Однак не доведено надання відповіді на скаргу позивача від 31.01.2020. Відтак, суд першої інстанції правильно вважав, що у цій частині мається бездіяльність останнього.

Щодо надання Департаментом відповіді на звернення від 10.03.2020, то суд підставно вважав, що навіть якщо останній вважає, що таке не є запитом у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» чи таким, що вирішення такого звернення не відноситься до компетенції відповідача, то така відповідь повинна бути обґрунтованою.

З огляду на встановлене суд вірно вважав, що всупереч вимогам п.6 ч.1 ст.14 та п. 3 ч. 4 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Департаментом екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації не було належно виконано обов`язку щодо надання відповіді позивачу на запит про надання публічної інформації від 31.01.2020 та від 10.03.2020, а отже позовні вимоги до Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації підлягають задоволенню.

Крім того судом першої інстанції з`ясовано, що скарга позивача від 31.01.2020 та запит про надання публічної інформації від 10.03.2020 були адресовані керівникам Державної екологічної інспекції у Львівській області. Про надання відповіді на зазначені вище скаргу і запит доказів не надано.

А отже судом зроблено підставний висновок про бездіяльність вказаного відповідача, з огляду на це позов у частині позовних вимог до Державної екологічної інспекції у Львівській області підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог до Державної екологічної інспекції України, то судом першої інстанції встановлено, що 03.02.2020 була датована окрема скарга, яка адресована Державній екологічній інспекції України, і остання не заперечує отримання від ОСОБА_2 такої скарги від 03.02.2020.

Однак, як з`ясовано судом, Державною екологічною інспекцією України від 13.04.2020 не надано відповіді на скаргу позивача від 03.02.2020, натомість подано відповідь на запит позивача від 10.03.2020, який, як видно зі самого запиту, копія якого є у справі, не був адресований безпосередньо Державній екологічній інспекції України. Дії Державної екологічної інспекції України щодо надання відповіді на запит позивача від 10.03.2020 взагалі не є предметом спірних правовідносин.

При цьому суд вірно зауважив, що відповідно до Закону України «Про звернення громадян» скарга є однією із форм звернення громадян. Частиною 2 ст.19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

З урахуванням змісту скарги ОСОБА_2 , суд правильно вважав, що Державна екологічна інспекція України не надала відповіді на жодне питання, викладене у скарзі.

Крім того відповідно до ч.3 ст.7 цього ж Закону якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Проте Державна екологічна інспекція України вказану норму не виконала.

З огляду на викладене, суд першої інстанції підставно вважав, що Державною екологічною інспекцією України неналежно виконано обов`язок щодо розгляду скарги ОСОБА_1 . Відтак, в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню через бездіяльність.

Надаючи оцінку позовним вимогам до Червоноградської міської ради Львівської області, суд першої інстанції правильно вказав, що згідно наявних у матеріалах справи скарг позивача від 31.01.2020 та запиту про надання публічної інформації від 10.03.2020, то такі не були безпосередньо адресовані Червоноградській міській раді Львівської області, а були скеровані на адресу Червоноградського міського голови. Однак з позовом до Червоноградського міського голови позивач не звертався.

Оскільки, з урахуванням вимог ст.. 5 та ч.ч.1,3 ст. 12, ч. 1 ст. 10 Закону України сільський, селищний та міський голова, як і сільські, селищні, міські ради є окремими елементами системи місцевого самоврядування, маючи при цьому встановлені повноваження в межах власної компетенції та наділені різними функціями у своїй діяльності, то судом обґрунтовано зроблено висновок, що запити, скарги, звернення, адресовані сільському, селищному, міському голові не підлягають розгляду радою, а тому позовні вимоги до Червоноградської міської ради щодо неналежного розгляду скарги позивача від 31.01.2020 та запиту про надання публічної інформації від 10.03.2020, адресовані Червноградському міському голові, задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року по справі № 380/2488/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 04.12.2020.