Справа № 369/4266/20
Суддя: Дубас Т. В.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/4266/20
Провадження № 2-а/369/142/20
РІШЕННЯ

Іменем України

01.12.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Дубас Т.В.,

секретаря судового засідання Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції інспектора 3 роти 3 батальйону УПП у Дніпропетровській області Вєтрова В`ячеслава Олександровича про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що приблизно о 20-тій годині, прямував на власному авто Volvo НОМЕР_1 дорогою Р52 по вулиці Передовій та був зупинений патрульною поліцією Дніпропетровської області (патрульний автомобіль здійснював рух позаду позивача та увімкнув проблискові маячки). На вимогу поліції повороту одразу увімкнув сигнал повороту та заїхав для зупинки на територію АЗС WOG. Потім позивач вийшов з авто на зустріч поліції, яка повідомила про те, що в нього на автомобілі не горить підсвітка номерного знаку. Позивач повідомив працівників поліції, що всі освітлювані прибори були в робочому стані коли він почав рух. Далі працівник поліції ОСОБА_2 попросив пред`явити йому документи. Коли позивач почав показувати своє водійське посвідчення і не захотів його давати в руки працівнику, пояснивши це застосуванням мір протидії епідемії коронавірусу, працівник поліції ОСОБА_2 почав говорити у недоброзичливій формі, з насмішками та грубим тоном, на що позивач зробив зауваження ОСОБА_2 . Потім працівник поліції ОСОБА_2 повідомив позивачу що він не увімкнув аварійну сигналізацію при зупинці на вимогу поліції, чим порушив правила ПДР та буде притягнутий до відповідальності.

ОСОБА_2 порадившись зі своїм напарником склали на позивача постанову за невключений сигнал повороту при початку руху, не зважаючи на те, що позивач не починав рух, а завершував, при цьому не порушуючи правил дорожнього руху, факт чого зафіксовано на реєстраторах ТЗ 11 5570 та DМ4839, якими користувалась поліція, факт чого зазначений у п. 9 постанова серія ЕАК № 2291353 від 24.03.2020

Позивач зазначив що постанова серія ЕАК № 2291353 від 24.03.2020 року була складена з недотриманням КУпАП статті 283 а саме в п.4 невірно вказане місце проживання особи, щодо якої розглядається справа. Також некоректно описаний п.6 Постанови. В якому вказано декілька причин правопорушення п.9.2 (а) ГІДР України, одна з яких «не увімкнув аварійну світлові сигналізацію».

Тому позивач просив визнати незаконними дії про накладання на нього стягнення у вигляді штрафу та скасувати постанову серія ЕАК № 2291353 від 24.03.2020 року по справі про? адміністративне правопорушення за ч, 2 ст. 122 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , а справу - закрити за відсутністю складу правопорушення. Визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАК № 2291353 від 24.03.2020 року про адміністративне правопорушення від 24.03.2020 року, а провадження по справі закрити.

Відповідач письмового відзиву до суду не направив.

Розгляд справи проводиться в порядку ст. 257 КАС України в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно ч. 4 і 5 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 24.03.2020 р. старшим лейтенантом поліції інспектором 3 роти 3 батальйону УПП у Дніпропетровській області Вєтровим В.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК№ 2291353.

Згідно даної постанови відповідачем зазначено що, 24.03.2020 року о 20 год. 23 хв. за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volvo НОМЕР_1 , в темну пору доби з непрацюючою підсвіткою заднього номерного знаку, під час зупинки водій не вімкнув показник повороту, при зупинці працівниками поліції не вімкнув світло аварійну сигналізацію чим порушив п. 9.2.а ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП. Внаслідок чого ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 9.2.а ПДР, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою.

У відповідності до оскаржуваної постанови, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності саме за неподачу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед зупинкою руху.

Згідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Після зупинки транспортного засобу позивача, інспектор за результатами вчиненого правопорушення розглянув справу про адміністративне правопорушення, та виніс постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Постанову винесено у присутності позивача, роз`яснено всі його права, згідно із ст. 268 КУпАП та надано її на ознайомлення та підписання. Позивач ознайомився із постановою та її підписав.

На спростування зазначених обставин позивачем не надано до суду доказів.

Згідно статті 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Таким чином, відповідачем було розпочато розгляд справи відразу, після його представлення.

Відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

Виходячи з вищезазначених положень законодавства, навіть у разі оскарження особою допущеного правопорушення і адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які розглядають працівники Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається. Такого висновку також дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні від 23.10.2017 № 753/4807/17.

Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП положення частини першої ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного в конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 територіальні органи Міністерства внутрішніх справ ліквідовано як юридичні особи публічного права.

Законом або будь-яким іншим актом законодавства не передбачено правонаступництво Національної поліції України від міліції та органів внутрішніх справ відповідно.

Отже, виходячи з положень рішення Конституційного суду, розгляд справи про адміністративне правопорушення повинен відбуватись у межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Водночас, згідно з положеннями КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається. Саме інспектор (працівник органу і підрозділу Національної поліції, який має спеціальні звання), а не Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, уповноважений розглядати адміністративну справу та за результатами її розгляду виносити постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином поліцейський, який уповноважений виносити постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи на місці де було вчинено таке адміністративне правопорушення, та на місці де він несе службу саме в той час.

Таким чином, розглядаючи адміністративну справу інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Відповідачем була винесена постанова в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до частини 5 розділу 4 Наказу МВС України № 1395 від 07.11.2015 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», бланк якої не містить графи, в якій наводяться докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою правопорушення (позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі 536/583/17 від 14.02.2018).

Позивач подавши позов, не надав жодного доказу на його підтвердження та спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, що пов`язане із порушення п. 9.2.а. ПДР.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України є доведеною.

Оцінивши докази в справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши обставини вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 інспектор постановив визнати винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та наклав на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн., що передбачено санкцією цієї статті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою /рішення від 18 вересня 2015 року у справі «Ушаков та Ушакова проти України» п. 78, заява № 10705/12; рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 161, Series А заява №25/.

Враховуючи те, що відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП, позов не підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 122, 222, 258, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення,статтями 2, 3, 5, 47, 49, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 192, 193, 194, 199, 202, 203, 204, 205, 211, 224, 225, 227, 229, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції інспектора 3 роти 3 батальйону УПП у Дніпропетровській області Вєтрова В`ячеслава Олександровича про скасування постанови - відмовити.

Апеляційна скарга на судові рішення у справах визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його прологошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя: Т.В. Дубас