Справа № 560/4236/20
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4236/20
РІШЕННЯ
іменем України

04 грудня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення остаточного розрахунку під час звільнення 30.08.2019 з ОСОБА_1 , а саме не включення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, до складу грошового забезпечення, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 32 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до розрахунку грошової допомоги при звільненні не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду. Вказує, що звертався до відповідача із заявою про надання довідки розрахунку суми одноразової грошової допомоги щомісячної додаткової грошової винагороди, що виплачувалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 із включенням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, до складу грошового забезпечення, з якого нараховано одноразову грошову допомогу під час звільнення з військової служби на 30.08.2019 включно та здійснення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 32 (тридцять два) повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги. Однак, відповідачем відмовлено у виплаті вказаної вище грошової винагороди, оскільки позивач звільнений з військової служби 30.08.2019, а Постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704. Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача звернувся до суду.

Ухвалою суду від 10.08.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

21.08.2020 на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 22.08.2019 №417 капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я, а наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.08.2019 №206 його виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 при звільненні з військової служби була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повних 32 календарних років, виходячи з окладу за штатною посадою, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які Позивач отримував за останньою займаною посадою на момент звільнення з військової служби. Не включення щомісячної грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснювалось обчислення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при його звільненні пояснюється тим, що з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, яка набрала чинності 01 березня 2018 року втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889. З цього часу змінилися види, розміри та порядок нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям. Отже, починаючи з 01 березня 2018 року військовослужбовцям перестала виплачуватися щомісячна грошова винагорода передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 і грошове забезпечення почало нараховуватися за новим установленим порядком. Однак, за останньою займаною посадою на момент звільнення позивача з військової служби щомісячна грошова винагорода з вищенаведених підстав не входила до структури його місячного грошового забезпечення і розмір додаткових видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 визначався лише для обчислення йому пенсії та не брався до уваги при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні.

31.08.2020 на адресу суду надійшла від позивача відповідь на відзив, в якій позивач просить не враховувати викладені у відзиві обставини. Зазначає, що його позов є обґрунтований та для захисту його прав позовні вимоги необхідно задовольнити.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, так і заперечень, та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 02.03.2019.

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 22 серпня 2019 року №417 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

30 серпня 2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 206 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення.

Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із запитом на інформацію, в якому просив відповідача здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби та проси виплатити недораховану суму.

Листом №350/485/60/1553 від 28.07.2020 відповідач повідомив, що оскільки ОСОБА_1 звільнений з військової служби 30.08.2019, а Постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 втратила чинність згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто, соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

Право на одноразову допомогу при звільненні позивач набув у відповідності до статті 15 Закону № 2011-ХІІ, що не заперечується відповідачем.

Спірним питанням є склад грошового забезпечення військовослужбовців, яке повинно включатися при обрахунку розміру цієї допомоги.

З матеріалів справи слідує, що позивача звільнено з військової служби на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я); вислуга позивача становить 32 роки календарної служби.

Отже, відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, про що видано відповідний наказ; щомісячна додаткова грошова винагорода позивача на підставі Постанови № 889 становила 60% місячного забезпечення.

Однак, додаткову грошову винагороду у зазначеному розмірі до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу не включено.

Ознаки щомісячної додаткової грошової винагороди, визначені Постановою № 889, відповідають ознакам додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Матеріалами справи підтверджується, що дана винагорода виплачувалась позивачу постійно щомісяця з 01.08.2017 по 01.02.2018 включно до моменту втрати чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

При прийняті рішення по даній справі суд враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Оскільки додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення, на підставі Постанови № 889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

За наведеного правового регулювання та обставин справи відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена Постановою № 889.

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 826/11679/17, від 31 липня 2019 року № 826/3398/17, від 08 серпня 2019 року № 802/955/17-а, від 19.09.2019 року у справі № 826/14564/17.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що дії які виразилися у відмові нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди вчинені відповідачем: не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відповідно, вони є протиправними, а позовні вимоги позивача, в тому числі похідна вимога позивача зобов`язального характеру, підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби без включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 32 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя /підпис/ І.І. Тарновецький

Згідно з оригіналом
Суддя І.І. Тарновецький