Справа № 160/12051/20
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняПіскун Я.В.
представника позивача представника відповідача Дігтяр З.В. не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Комунального Підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування індивідуального акту
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:
визнати протиправним та скасувати акт № 002229 від 02.04.2020 року Головного управління Держспоживслужби у Дніпропетровській області та видану на його підставі постанову «Про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 26.05.2020 року № 1.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним:
фактичним початком перевірки було 12.30 год. 01.04.2020 року а завершенням 13.30 год. 02.04.2020 року; однак з 12.30 год у працівників позивача встановлена перерва на відпочинок та обід; відповідач вправі проводити перевірку лише у робочий час;
у відповідності до наказу позивача від 17.03.2020 року № 128 «Про організацію праці та підприємстві у квітні 2020 року» позивач перейшов на форму неповного робочого тижня у між опалювальний період у вигляді трьох робочих днів з понеділка по середу включно; закінчення перевірки відбулось відповідачем поза межами встановленого позивачем відведеного для роботи дня, а строк перевірки становив менше ніж один робочий день, що є явно недостатнім для забезпечення повної та всебічної перевірки предмета дослідження;
відповідачем здійснено висновок за результатами перевірки без дослідження всього спектру профільної нормативно-правової бази;
зазначенні у направленні № 1404 від 30.03.2020 року дані про місцезнаходження позивача як суб`єкта господарювання, що підлягає перевірці, не відповідають дійсному місцезнаходженню позивача;
у направленні № 1404 від 30.03.2020 року відсутній чітко викладений предмет та перелік конкретних питань, які потрібно з`ясувати в ході перевірки;
відповідач під час перевірки не взяв до уваги той факт, що загально будинковий прилад обліку теплової енергії впродовж вказаного у заяві споживача періоду, з ладу не виходив, а лише здійснював свою роботу в некоректній формі з причин, які не залежали від позивача;
у разі неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді;
причиною некоректної роботи вузла обліку теплової енергії є те, що система житлового будинку не обладнана балансоутримувачем звужувальним пристроєм (шайбою), що призвело до перевищення фактичної витрати теплоносія, що підтверджується Актом обстеження вузла обліку теплової енергії від 12.11.2018 року;
плата за нормативами (нормами) споживання нараховується за послуги лише у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, з моменту виявлення;
типова форма договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води не містить такого пункту, на який відповідач посилається у акті перевірки;
прилад комерційного обліку теплової енергії у будинку повірений відповідачем та допущений та прийнятий в експлуатацію;
відсутність у акті обстеження вузла обліку теплової енергії від 22.11.2018 року та від 22.02.2019 року підпису представника споживача чи відмітки про відмову від підпису, не є свідченням неналежності вказаних документів.
Ухвалою суду від 09.10.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідачем під час перевірки позивача за скаргою споживача послуг встановлено, що позивач здійснює нарахування за нормами споживання при наявності вузла обліку, що є порушенням вимог ч.3 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Також відповідач зазначає про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права шляхом визнання протиправним та скасування акту перевірки, який не створює для позивача будь-яких зобов`язань примусового характеру. Позивач не оскаржує припис відповідача, який видано на підставі акту перевірки.
Ухвалою суду від 18.11.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Ухвалою суду від 30.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні 30.11.2020 року та 07.12.2020 року підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні 30.11.2020 року заперечував проти позову. У судове засідання 07.12.2020 року відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; причини неявки до суду не повідомив.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.
Відповідач на підставі звернення споживача послуг ОСОБА_1 від 05.02.2020 року прийняв наказ про проведення позапланової перевірки позивача, за наслідками якої складено Акт від 02.04.2020 року № 002229.
Перевірки проведена на підставі направлення від 30.03.2020 року № 1404, копія якого міститься у матеріалах справи.
Перевірка проведена з 01.04.2020 року 12.30 год. до 02.04.2020 року 13.30 год.
Під час проведення перевірки був присутній керівник позивача, про що вказано у акті перевірки та не заперечується позивачем.
У висновках акту перевірки від 02.04.2020 року № 002229 зазначено про порушення позивачем вимог: ч.3 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»; п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії»; п. 15 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та водовідведення», ч.1 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»; ч.10 п.9 укладеного зі споживачем договору на підставі типового, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630.
У акті перевірки від 02.04.2020 року № 002229 міститься припис з вимогою припинити порушення: здійснити перерахування за надані послуги протягом опалювального періоду 2019-2020 роки відповідно до вимог чинного законодавства; зобов`язано позивача здійснювати зняття показань загально будинкового приладу обліку відповідно до вимог законодавства.
26.05.2020 року відповідачем винесено постанову про накладання стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», якою на позивача накладено штраф у розмірі 85 грн. за безпідставне здійснення нарахування за нормами споживання при наявності вузла обліку, що є порушенням ч.3 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Судом під час розгляду справи встановлено, що між позивачем та ОСОБА_1 , 30.10.2013 року укладено договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак позивач не має копії відповідного договору та не може його надати суду, однак інформація про його укладення з споживачем мітиться у інформаційній базі даних позивача.
Також судом встановлено, що засіб вимірюваної техніки (лічильник теплової енергії), який міститься у багатоквартирному будинку споживача, пройшов повірку законодавчо регульованого засобу вимірюваної техніки, що підтверджується копією свідоцтва від 12.07.2017 року, яке є чинним до 12.07.2021 року, та копія якого міститься у матеріалах справи.
Крім того, вузол обліку теплової енергії, який міститься у багатоквартирному будинку споживача, допущено та введено в експлуатацію, що підтверджується відповідним актом допуску та прийняття в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 26.07.2017 року, копія якого мітиться у матеріалах справи.
У матеріалах справи мітиться також акт обстеження вузла обліку теплової енергії від 22.01.2019 року, від 18.12.2019 року, у яких вказано, що прилад обліку працює некоректно.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 №1023-ХІІ (далі також - Закон №1023-ХІІ), який також і встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до пунктів 4, 7, 11 частини першої статті 23 Закону №1023-ХІІ у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність:
- за виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоров`я та майна споживачів і навколишнього природного середовища, - у розмірі трьохсот відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених Законом України "Про електронну комерцію") - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частин другої, третьої статті 28 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" від 11.02.1998 № 113/98-ВР засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповіркові інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фiзичнi особи зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних iнтервалiв) подавати засоби вимірювальної технiки на повiрку. Порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.
Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" від 05.06.2014 № 1314-VII, періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої статті 3 цього Закону: 1) обсяг споживання теплової енергії визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню виконавцем послуги за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря; 2) обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Загальний обсяг споживання гарячої або питної води у такій будівлі визначається як сума обсягу, визначеного за допомогою вузлів розподільного обліку та розрахункового обсягу, визначеного за нормою споживання для споживачів, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. У разі виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку, зазначеного в частині першій цієї статті, до відновлення його роботи або заміни комерційний облік здійснюється розрахунково відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, з урахуванням середнього споживання: теплової енергії - протягом попереднього опалювального періоду; гарячої та питної води - протягом попередніх 12 місяців.
Правовідносини, які виникають між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі також - Правила № 630 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 15 вказаних Правил передбачено, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.
Окрім цього, суд зауважує, що питання нарахування споживачу плати за комунальні послуги із застосуванням нормативів (норм) споживання регламентовано у пункті 10 Правил № 630, де визначено, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.
Пунктом 12 Правил визначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках:
у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу);
у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення;
у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.
Суд звертає увагу, що у пункті 16 Правил № 630 встановлено, що у разі виникнення сумнівів щодо правильності показань квартирних засобів обліку споживач в установленому порядку може проводити їх позачергову повірку за власні кошти, про що інформує виконавця. Якщо виявлена у показаннях помилка виходить за межі, передбачені у паспорті квартирного засобу обліку, виконавець повинен здійснити перерахунок плати за споживання води та/або теплової енергії з дня останньої повірки або встановлення засобу обліку, якщо його повірка не проводилась, шляхом зменшення плати на відсоток, який перевищує встановлені межі точності для цього типу засобу обліку, до моменту виявлення помилки.
Абзац 5 пункту 15 вказаних Правил встановлює, що у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.
З огляду на викладене, правомірність застосування позивачем нормативів (норм) при нарахуванні плати за комунальні послуги залежить від того, чи мала місце несправність засобів обліку, та чи була така несправність такою, що не підлягала усуненню. Крім того, застосування вказаних нормативів (норм) може мати місце з моменту виявлення таких несправностей.
Пунктами 17, 19, 20 Правил користування тепловою енергією, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198, для обліку відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, або ті, що пройшли державну метрологічну атестацію. Після технічного огляду вузла обліку теплопостачальна організація видає акт про його прийняття в експлуатацію. Споживач за показами вузла обліку визначає обсяг спожитої теплової енергії та параметри теплоносія і заносить ці дані до журналу обліку споживання теплової енергії. Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.
Отже, за загальним правилом комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги; у разі виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку до відновлення його роботи або заміни комерційний облік здійснюється розрахунково відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, з урахуванням середнього споживання: теплової енергії - протягом попереднього опалювального періоду; у разі несправності засобів обліку теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.
Судом під час розгляду справи встановлено, що лічильник теплової енергії у багатоквартирному будинку пройшов повірку та прийнятий в експлуатацію позивачем. Лічильник теплової енергії працює некоректно через завищене витрачання теплоносія у зв`язку з відсутністю шайби.
За вказаних обставин засіб обліку теплової енергії мав несправність, яка підлягає усуненню.
А тому вірними є висновки відповідача у акті перевірки, а постанова «Про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 26.05.2020 року № 1 є правомірною.
Щодо позовної вимоги - визнати протиправним та скасувати акт № 002229 від 02.04.2020 року Головного управління Держспоживслужби у Дніпропетровській області, то суд зазначає наступне.
Акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.
За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні заявленої позовної вимоги.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 24.12.2010 року у справі за позовом ТОВ «FOODS and GOODS L.T.D.» до ДПІ у Калиновському районі м. Донецька, третя особа ДПА в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивачем допустив працівників відповідача до перевірки, а тому допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та/або проведенні перевірки.
За вказаних обставин судом відхиляються доводи позивача про те, що відповідач провів перевірку позивача у неробочий час, висновок за результатами перевірки без дослідження всього спектру профільної нормативно-правової бази, зазначенні у направленні № 1404 від 30.03.2020 року дані про місцезнаходження позивача як суб`єкта господарювання, що підлягає перевірці, не відповідають дійсному місцезнаходженню позивача; у направленні № 1404 від 30.03.2020 року відсутній чітко викладений предмет та перелік конкретних питань, які потрібно з`ясувати в ході перевірки.
Стосовно інших доводів сторін, які викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, то суд зазначає наступне.
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.
Одночасно суд зазначає, що вірним найменуванням відповідача є саме: Головне управління Держпродспоживслужби Дніпропетровської області, а не Головне управління Держспоживслужби Дніпропетровської області, як вказує позивач у позовній заяві.
У відповідності до вимог статті 139 КАС України судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст.241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 07 грудня 2020 року.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Лісна А.М.

Рішення не набрало законної сили станом на 07.12.2020 року

Помічник судді Лісна А.М.