Справа № 300/2202/20
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р. справа № 300/2202/20

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №187548 від 23.04.2020, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №187548 від 23.04.2020.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 як фізична особа-підириємець не є перевізником, тобто суб`єктом вчинення можливого адміністративного правопорушення, оскільки у товарно-транспортній накладній №011916 як перевізник зазначено ТОВ «ВГР Сервіс». Згідно з договором оренди транспортного засобу від 02.01.2020 сідловий тягач DAF XF, держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 переданий позивачем в оренду ТОВ «ВГР Сервіс», яке безпосередньо займається вантажними перевезеннями.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку із усуненням вказаних недоліків, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

20.10.2020 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 55-71), згідно якого представник відповідача заперечила проти позовних вимог. У відзиві відповідач вказує, що 25.02.2020 проведеною рейдовою перевіркою транспортного засобу DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , встановлено, що під час перевезення вантажів у водія були відсутні: поліси страхування транспортних засобів, протоколи перевірки технічного стану транспортних засобів, посвідчення водія, тахокарти в кількості передбаченій законодавством, а також дозвіл на перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, оскільки транспортний засіб проходив документальний габаритно-ваговий контроль та було зафіксовано, що навантаження на загальну масу склало 48,680 т., що на 21,7% перевищує нормативно допустиму. За результатами перевірки 25.02.2020 був складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт №211696, в якому зафіксовані виявлені порушення. Представник відповідача відмітила також, що під час проведення перевірки 25.02.2020 водій транспортного засобу надав свідоцтва про реєстрацію тягача DAF, держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та прицепу INTER CARS, держаний реєстраційний номер НОМЕР_3 , згідно якого власником вказано саме ОСОБА_1 , при цьому жодних договорів оренди не було у водія під час перевірки. Крім того, представник відповідача вважає, що долучений позивачем договір оренди свідчить тільки про намір, досягнутий між сторонами щодо такого використання автомобіля на підставі договору оренди, разом з тим, відсутні дані, які б засвідчили, що такий договір спрямований на реальне настання правових наслідків. Порушення, зафіксоване Управлінням Укртрансбезпеки у Тернопільській області під час здійснення перевезення вантажів 25.02.2020, на думку представника відповідача, позивачем не спростовано, що є підставою для застосування адміністративного-господарських штрафів відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». За таких обставин, відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Також відповідачем подано суду клопотання про заміну неналежного відповідача від 16.10.2020. Клопотання мотивоване тим, що позивач звернувся до неналежного відповідача, оскільки Управління Укртрансбезпеки у Івано-Франківській області є структурним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті.

20.11.2020 суд ухвалою у задоволенні клопотання представника відповідача про заміну неналежної сторони в адміністративній справі №300/2202/20 відмовив, оскільки відповідно до пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу. Таким чином, повноваження щодо винесення постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів за наявності підстав Державна служба України з безпеки на транспорті здійснює через утворені територіальні органи, в даному випадку через Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

25.02.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області, керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», на підставі направлення на рейдову перевірку від 21.02.2020 за №009471 (а.с. 68) на автодорозі Т-20-02, 19 км. в Тернопільській області проведено рейдову перевірку на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів, в тому числі документальний габаритно-ваговий контроль транспортного засобу DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію тягача DAF, держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепу INTER CARS, держаний реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 70, 71).

За результатами перевірки 25.02.2020 складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт №211696, в якому зафіксовані виявлені порушення, а саме у водія були відсутні:

- поліси страхування транспортних засобів;

- протоколи перевірки технічного стану транспортних засобів;

- посвідчення водія;

- тахокарти в кількості передбаченій законодавством;

- дозвіл на перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, оскільки транспортний засіб проходив документальний габаритно-ваговий контроль та було зафіксовано, що навантаження на загальну масу склало 48,680 т., що на 21,7 % перевищує нормативно допустиму (а.с. 64).

Позивачу направлено повідомлення від 20.03.2020 за №25947/27/24-20, в якому позивачу пропонувалось 23.04.2020 з 10 до 12 години прибути в Управління Укртрансбезпеки у Івано-Франківській області (м. Івано-Франківськ, вул. Тополина, 3) для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт (а.с. 65).

23.04.2020 відповідачем за виявлене порушення, на підставі акту перевірки №211696 від 25.02.2020, абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» прийнято постанову №187548 від 23.04.2020, згідно якої до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції - адміністративно-господарський штраф у розмірі 34 000,00 грн. (а.с. 66).

Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №187548 від 23.04.2020 була направлена позивачу супровідним листом від 23.04.2020 за №33871/27/24-20.

Не погоджуючись із вказаною постановою №187548 від 23.04.2020, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-III).

Статтею 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до частини 7 статті 6 Закону №2344-ІII, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування та ін.

Згідно з пунктом 1, абзацом 1 пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 за №103 (далі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Абзацом 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 за №592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 за №1567 (далі - Порядок №1567).

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи (пункт 3 Порядку №1567).

Згідно із пунктами 2, 4 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Як визначено пунктом 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до пунктів 20, 21 Порядку №1567, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

За правилами, встановленими пунктами 25-27 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як слідує із матеріалів справи, Управлінням Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області сформовано та направлено шляхом поштового зв`язку повідомлення від 20.03.2020 за №25947/27/24-20, в якому позивачу пропонувалось 23.04.2020 з 10 до 12 години прибути в Управління Укртрансбезпеки у Івано-Франківській області (м. Івано-Франківськ, вул. Тополина, 3) для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт (а.с. 65).

Відповідно до листа, наявного в матеріалах справи, відповідачем направлено на адресу позивача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань повідомлення про час та місце розгляду справи, однак повернулось відправнику із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 65).

Враховуючи викладене, позивач мав можливість отримати дане повідомлення, проте не скористався своїм правом.

Судом встановлено, що Управлінням Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області 23.04.2020 розглянута справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якої винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №187548 за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно - господарський штраф в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (34 000,00 грн.).

Відповідно до пункту 27 Порядку №1567, у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі, а тому Управлінням Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області правомірно розглянуто справу та прийнято рішення без участі представника позивача.

Таким чином, суд вважає, що відповідач належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без її участі.

Вказана правова позиція збігається з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеними в постанові від 11.02.2020 по справі №820/4624/17.

Перевіряючи доводи сторін, викладені у заявах по суті справи стосовно виявлених порушень, суд враховує, що за приписами абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 48 Закону №2344-ІІІ визначає перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Так, відповідно до приписів вказаної статті Закону №2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно частини 2 статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

В акті перевірки №211696 від 25.02.2020, на підставі якого прийнято спірну постанову, вказано про відсутність у водія на момент рейдової перевірки полісів страхування транспортних засобів; протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів; посвідчення водія; тахокарт в кількості передбаченій законодавством; дозволу на перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, оскільки транспортний засіб проходив документальний габаритно-ваговий контроль та було зафіксовано, що навантаження на загальну масу склало 48,680 т., що на 21,7 % перевищує нормативно допустиму.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про автомобільний транспорт», законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку встановлює Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 за №340 (далі - Положення №340).

Відповідно до пункту 6.1 Положення №340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Пункти 7.1-7.2 даного Положення передбачають, що перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 за №1567. Головний орган, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху, здійснює перевірку встановленого режиму праці і відпочинку водіїв відповідно до чинного законодавства України.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 за №385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція №385). Цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року за №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

Вимоги Інструкції №385 поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Як зазначено у пункті 3.3 Інструкції №385, водій транспортного засобу обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного протягом якого керував транспортним засобом:?

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Крім того, згідно ст. З Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Пунктом 1.8 статті 1 вказаного Закону встановлено, що страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

За приписами вимог статті 7 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів віднесено до обов`язкового страхування.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про автомобільний транспорт» слідує, що контроль технічного стану транспортних засобів включає: обов`язковий технічний контроль транспортних засобів та перевірку технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками. При цьому, порядок проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України за №137 від 30.01.2012 (далі - Порядок №137).

Згідно пункту 1 Порядку №137, порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації.

Пунктом 11-1 Порядку визначено, що протокол перевірки технічного стану - документ, що засвідчує позитивні результати проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу і містить інформацію, необхідну для його ідентифікації.

Постановою КМУ від 27.06.2007 за №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

В пункті 2 підпункті 3 Порядку №879 дається визначення, які саме транспортні засоби вважаються великоваговими та великогабаритними: «великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22,5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за №1306.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 за №30 (далі - Правила 30), транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху:

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцісю маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Як уже встановлено судом, що підтверджується актом перевірки №211696 від 25.02.2020, водій не надав уповноваженим особам Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області необхідних документів, а саме: полісів страхування транспортних засобів; протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів; посвідчення водія; тахокарт в кількості передбаченій законодавством; дозволу на перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, оскільки транспортний засіб проходив документальний габаритно-ваговий контроль та було зафіксовано, що навантаження на загальну масу склало 48,680 т., що на 21,7 % перевищує нормативно допустиму.

Водночас, суд зауважує, що суду в ході судового розгляду позивачем також не надано належних документів, чи спростування даних обставин справи.

Крім того, суд не встановив факту надання при перевірці 25.02.2020 водієм транспортного засобу DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 долученого позивачем до матеріалів справи договору оренди від 02.01.2020, при цьому водій надав уповноваженій особі Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області тільки свідоцтво про реєстрацію тягача DAF, держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепу INTER CARS, держаний реєстраційний номер НОМЕР_3 , згідно якого вказаний транспортний засіб належить позивачу (а.с. 70, 71).

Разом з тим, суд погоджується із відповідачем, що сама наявність договору також не свідчить про факт оренди транспортного засобу, оскільки згідно пункту 2.1 даного Договору Орендодавець зобов`язаний протягом двох днів від дати підписання даного договору передати в орендне користування Орендарю визначений цим договором транспортний засіб. Передача транспортного засобу здійснюється на підставі акта приймання-передачі транспортних засобів.

Жодного доказу, в тому числі акту приймання-передачі, позивачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд констатує, що позивачем не спростовано порушення, зафіксоване Управлінням Укртрансбезпеки у Тернопільській області під час здійснення перевезення вантажів 25.02.2020, що є підставою для застосування адміністративного-господарських штрафів відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначені норми законодавства та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а відповідач довів правомірність своїх дій, і як наслідок, жодних підстав для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №187548 від 23.04.2020 немає, оскільки вона винесена відповідно до норм чинного законодавства.

За таких обставин, суд вважає, що даний адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) до Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області (вул. Тополина, 3, м. Івано-Франківськ, 76492, ) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №187548 від 23.04.2020, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.