Справа № 127/22836/20
Суддя: Гриневич В. С.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/391/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,

секретар судового засідання: Щербатюк І.Б.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Цубера М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №127/22836/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки дорожнього руху Департаменту патрульної поліції в особі поліцейського Сторожука Миколи Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 Департаменту патрульної поліції управління безпеки дорожнього руху, в якій просив:

- скасувати постанову від 01.06.2020 серія 1АВ №00162846 по справі про адміністративне правопорушення та скасувати стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень;

- закрити виконавче провадження від 05.10.2020 № 63178871 по справі про адміністративне правопорушення та скасувати стягнення виконавчого збору у розмірі 51 грн. та суми виконавчих витрат 170 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.06.2020 відповідачем відносно нього було винесено постанову серії 1АВ №00162846 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. 00 коп. Зі змісту постанови вбачається, що позивач 01.06.2020 о 15 год. 26 хв., рухаючись за кермом автомобіля Renault Megane Scenic номерний знак НОМЕР_1 трасою М06 Київ-Чоп, перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 35 км/год, при допустимій швидкості 70 км, рухався зі швидкістю 105 км/год, чим порушив пункт 12.9.б) Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вищевказану постанову позивач вважає незаконною та винесену з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а дії інспектора патрульної поліції при винесенні постанови були протиправними та такими, що грубо порушили права позивача.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що його попередній автомобіль Renault Megane Scenic, номерний знак НОМЕР_1 , був виставлений на продаж з 20.05.20 на сайті AutoRIA, OLX, та соціальних мережах Facebook та Viber (група Megane Club), а також на інших торгових площадках. 01.06.2020 він перебував у м. Київ, та попередньо домовився з покупцем про огляд автомобіля. Під час огляду, покупець виявив бажання перевірити стан авто за кермом під час руху, на що він погодився (попередньо перевіривши чи є у покупця посвідчення водія). Тому під час перевірки авто покупцем, на момент вчинення правопорушення, він фактично не керував транспортним засобом. Пізніше, 05.09.2020 авто було продано іншому покупцеві, та переоформлено в Регіональному сервісному центрі ТСЦ0541 МВС у Вінницькій області.

Лише 09.10.2020 позивач звернувшись в Замостянський відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Хмельницький до старшого державного виконавця Смиричинського С.Л., дізнався, що відносно нього було винесено постанову від 01.06.2020 серія 1АВ №00162846 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. В зв`язку з тим, що штраф не було сплачено у строк, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі 510 грн. Також його було ознайомлено з виконавчим провадженням та повідомлено, що сума до сплати складає 731 грн.

Позивач вважає, що Департаментом патрульної поліції управління безпеки дорожнього руху в особі поліцейського ДПП Сторожук М.М. було порушені його конституційні права, а саме:

- матеріали по справі надсилаються в трьох денний термін з дня винесення постанови, однак він не отримав жодного повідомлення;

- в термін до 08.10.2020 була відсутня інформація в особистому кабінеті водія про штраф, а в мобільному додатку "ДІЯ" інформація відсутня станом на день подання позову;

- згідно "Порядку звернення особи, яка допустила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до уповноваженого підрозділу Національної поліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 р. № 833, лише особа, яка фактично керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, може звернутися особисто до уповноваженого підрозділу Національної поліції із заявою про визнання зазначеного факту правопорушення та надання згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності;

- поліцейським не було встановлено факт перебування його за кермом, тим самим відсутній факт вчинення ним адміністративного правопорушення;

- в період з моменту винесення постанови від 01.06.2020 позивач особисто тричі звертався до Регіональних сервісних Центрів в м. Вінниця та м. Київ де спеціалістами сервісних центрів було проведено перевірку на відсутність штрафів.

Також, позивач посилався на те, що за інформацією Служби Держспецзв`язку, друга "ланка" системи - Центр опрацювання даних - такий сертифікат не отримала. До серверів Центру опрацювання даних підключено "робочі станції" - ПК, на які поліцейські безпосередньо отримують сформовану КАСКАДами інформацію, та звіряють її з іншими базами даних МВС. Цей рівень Системи фіксації теж повинен мати сертифікований комплекс захисту інформації, однак наявність таких сертифікатів у МВС на даний час відсутня. Тому, оскільки фіксація є єдиним доказом у справі зі сторони відповідача, вона не може бути взята до розгляду судом.

Враховуючи вищевикладене позивач не погоджується із зазначеним рішенням поліцейського, оскільки вважає себе невинним, постанову від 01.06.2020 серія 1АВ №00162846 необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків поліцейського ДПП фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просив скасувати постанову, закрити виконавче провадження від 05.10.2020 № 63178871 по справі про адміністративне правопорушення та скасувати стягнення виконавчого збору у розмірі 51 грн. та суми виконавчих витрат 170 грн.

Ухвалою суду від 19.10.2020 відкрито провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського ДПП Сторожука Миколи Миколайовича Департаменту патрульної поліції управління безпеки дорожнього руху про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Також відповідачу було запропоновано протягом трьох днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази.

На виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, представником відповідача було надіслано суду відзив. Зі змісту даного відзиву вбачається, що вимоги позивача є безпідставними. Так, під час патрулювання 01.06.2020 о 15 год. 26 хв., на автомобільній дорозі М06 Київ-Чоп 21+400 км, особа, яка керувала транспортним засобом Renault Scensic. державний номерний знак НОМЕР_1 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 35 км/год при допустимій швидкості 70 км, рухавшись зі швидкістю 105 км/год, чим порушила пункт 12.9.б) Правил дорожнього руху. За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідальну особу громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було притягнуто до відповідальності з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Представник відповідача звертає увагу, що зі змісту адміністративного позову вбачається, що позивач, не оспорюючи самого факту керування транспортним засобом марки Renault Scensic, державний номерний знак НОМЕР_1 , зазначає, що у визначений час не керував вказаним ТЗ, оскільки був пасажиром у даному автомобілі.

Крім того, відповідач зазначив, що постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 1АВ №00162846 від 01.06.2020 винесена інспектором Департаменту патрульної поліції Сторожуком М.М. на підставі інформаційних файлів та метаданих до них за результатами автоматичної фіксації подій з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі. Вчинення адміністративного правопорушення було зафіксоване технічним засобом Каскад 048-1219, який відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018 «Метрологія. Прилади контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото- і відеофіксації. Вимірювачі швидкості руху транспортних засобів дистанційні, вимірювачі просторово-часових параметрів місцеположення транспортних засобів дистанційні. Метрологічні та технічні вимоги». Технічний засіб Каскад 049-1219 має свідоцтво відповідності.

Також, в якості доказів до відзиву додано фото, на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму та відео.

Враховуючи зазначене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Крім того, представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку на оскарження постанови серії 1АВ №00162846 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вказане клопотання задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами сьомою-десятою статті 279-1 КУпАП передбачено наступне:

- Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

- Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або повнолітньому члену сім`ї такої особи.

- У разі якщо відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в її отриманні.

- У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Обґрунтовуючи клопотання представник відповідача, з посиланням на ч. 10 ст. 279-1 КУпАП, зазначає, що 15.06.2020 оскаржувана постанова направлялася позивачу на адресу: м. Вінниця, вул. Стрілецька, 105, однак відділенням поштового зв`язку повернута як не вручена, причини не вручення постанови представнику відповідача невідомі.

Як зазначено вище, відповідно до частини десятої статті 279-1 КУпАП уразі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Однак, не заперечуючи факт не вручення позивачу оскаржуваної постанови, відповідачем не надано доказів того, що адреса: АДРЕСА_1 , зазначена як адреса місця проживання позивача в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів.

При цьому, відповідно до частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

В позовній заяві та в судовому засіданні позивач зазначив, що лише 09.10.2020 звернувшись в Замостянський відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Хмельницький до старшого державного виконавця Смиричинського С.Л., він дізнався, що відносно нього було винесено постанову від 01.06.2020 серія 1АВ №00162846 про накладення адміністративного стягнення.

Вказане твердження позивача представником відповідача не спростовано, а відтак у задоволенні клопотання представника відповідача Цубера Миколи Миколайовича про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, при цьому додатково пояснив, що за вказаною в постанові адресою, де рухався його автомобіль, не встановлені будь-які дорожні знаки, які вказують на необхідність обмеження швидкості, жодного підтвердження того, що правопорушення вчинено на відрізку дороги де встановлені такі дорожні знаки відповідачем не надано. Крім того, позивач пояснив, що правильною датою оскаржуваної постанови є 13.06.2020, а тому просив скасувати постанову серії 1АМ №00162846 від 13.06.2020, винесену поліцейським Департаменту патрульної поліції Сторожуком Миколою Миколайовичем, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Представник відповідача Цубер М.М. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13.06.2020 поліцейським ДПП Сторожуком Миколою Миколайовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії 1АВ №00162846, якою визнано винним ОСОБА_1 в тому, що він 01.06.2020 о 15 год. 26 хв на автомобільній дорозі М06 Київ-Чоп 21+400 км, керуючи транспортним засобом Renault Scensic, державний номерний знак НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 35 км/год, а саме при допустимій швидкості 70 км, рухався зі швидкістю 105 км/год, чим порушив пункт 12.9. б) Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Відповідно до статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Частиною другою та четвертою статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст. ст. 122,126 КУпАП). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.

Аналогічне положення міститься і в підпунктах 1, 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Частиною сьомою статті 258 КУпАП визначено, що у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

З матеріалів справи вбачається, що позивач дізнався про існування оскаржуваної постанови лише 09.10.2020 звернувшись в Замостянській відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) після відкриття виконавчого провадження № 63178871 від 05.10.2020.

Отже, всупереч положенням статті 258 КУпАП відповідачем не було повідомлено належним чином позивача про існування вище зазначеної постанови, жодних належних доказів, які б спростували твердження позивача, щодо не повідомлення його про існування зазначеної постанови відповідачем не надано.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з частиною першою статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Примітка. Суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до частини першої статті 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 279-1 КУпАП визначено, що у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 у позовній заяві вказує, що власником транспортного засобу Renault Scensic, державний номерний знак НОМЕР_1 станом на 01.06.2020 був саме він, і такий факт сторонами не оспорюється.

Позивач не заперечує факту керування належним йому транспортним засобом 01.06.2020 на автомобільній дорозі М06 Київ-чоп 21+400 км, при цьому зазначає, що о 15 год. 26 хв за кермом автомобіля перебував не він, а інша особа, прізвище на ім`я якої позивач не пам`ятає, яка мала намір придбати автомобіль та проводила тест-драйв.

Проте, доказів, щодо належного користувача, чи керування транспортним засобом Renault Scensic, державний номерний знак НОМЕР_1 01.06.2020 о 15 год. 26 хв іншою особою, позивачем суду не надано.

Отже, враховуючи те, що станом на дату вчинення правопорушення - 01.06.2020 власником автомобіля Renault Scensic, державний номерний знак НОМЕР_1 , був саме ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності правомірно була винесена на ім`я ОСОБА_1 , як власника відповідного транспортного засобу.

З огляду на вказане, доводи позивача стосовно того, що в момент вчинення правопорушення він фактично не керував транспортним засобом та поліцейським не було встановлено факт перебування його за кермом, в зв`язку з чим відсутній факт вчинення ним адміністративного правопорушення, судом до уваги не приймається.

Що стосується тверджень позивача, в частині того, що сформована інформація системою КАСКАД, якою було зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, не має сертифікованого комплексу захисту інформації та відсутності у МВС на даний час відповідних сертифікатів, а відтак не може бути належним доказом вчинення правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

На виконання Додатка 2 Державної програми підвищення рівня безпеки дорожнього руху в Україні на період до 2020 року, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 435 (із змінами) (далі Програма) від виконавця Програми Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС) Державним агентством інфраструктурних проектів здійснено придбання технічних засобів (комплексів автоматичної фіксації порушень правил дорожнього руху) для автомобільних доріг загального користування державного значення.

Відповідно до пункту 21 Переліку засобів вимірювальної техніки, призначених для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології, Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, введеного в дію Постановою Кабінету Міністрів України №94 від 13 січня 2016 р., дистанційні вимірювачі швидкості руху транспортних засобів віднесені до засобів вимірювальної техніки на які поширюється дія Технічного регламенту. Таким чином вказані пристрої повинні проходити процедуру оцінки відповідності (перевірку типу) та отримати сертифікат перевірки типу.

Враховуючи вимоги ДСТУ, щодо стаціонарних приладів контролю вимірювання швидкості з функціями фото/відеофіксації подій з ознаками порушень ПДР, Комплекс «КАСКАД» вимірює швидкість основним та контрольними каналами і передає результати вимірів, у складі інформаційних файлів, по обом каналам до системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Отримання автоматизованою системою обробки даних інформаційних файлів та метаданих від Комплексу «КАСКАД» було протестоване.

Згідно законодавства в галузі захисту інформації в інформаційнотелекомунікаційних системах державні інформаційні ресурси повинні оброблятися в системі із застосуванням комплексної системи захисту інформації. Для її створення використовуються засоби захисту інформації, які мають сертифікат відповідності або позитивний експертний висновок за результатами державної експертизи у сфері технічного захисту інформації.

Як відзначає відповідач правопорушення зафіксоване автоматичному режимі за допомогою технічного засобу «Каскад 041-1219», з фотознімку з якого вбачається рух автомобіля Renault Scensic, державний номерний знак НОМЕР_1 та в графі обмеження (перевищення) швидкості, км./год. вказано 70 (35), тобто при обмеження швидкості руху в 70 км/год. допущено перевищення в 35 км/год. Дані фотознімки також містять дату та адресу допущеного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи до відзиву додано копію сертифікату типу №UA.TR.001 22 014-20 відповідності комплексу автоматичної фото / відеофіксації правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху «КАСКАД» Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», згідно якого комплекс фото/відеофіксації правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху «КАСКАД» відповідає вимогам нормативних документів з технічного захисту інформації в обсязі функцій, зазначених у документі «Комплекс фото/відеофіксації правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху «КАСКАД». Технічні вимоги за критеріями технічного захисту інформації».

Отже, суд не приймає до уваги доводи позивача та погоджується з доводами відповідача, що комплекси автоматичної фото/відео фіксації порушень правил дорожнього руху «КАСКАД», як складова частина Системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, пройшли необхідні тестування та мають дозвільні документи на їх використання.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 р. у справі № К-7375/06).

Згідно з частиною першою статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керуючи транспортним засобом порушив вимоги ПДР, а саме перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортних засобів на 35 км/год при допустимій швидкості 70 км, рухався зі швидкістю 105 км/год, чим порушив п. 12.9. б) ПДР України.

Згідно з пунктом 12.9. б) ПДР України водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 - Знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 - Знак 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові. Зона дії знака від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Знак 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" забороняє в зоні (населений пункт, мікрорайон, зона відпочинку тощо) рух із швидкістю, яка перевищує зазначену на знакові.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Пункт 12.5 ПДР України визначає, що у житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год.

Згідно пункту 12.6 ПДР України поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, зокрема транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год.

Відповідно до пункту 12.7 ПДР України під час буксирування швидкість не повинна перевищувати 50 км/год.

Згідно з оскаржуваною постановою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, а саме, за перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортних засобів, при допустимій швидкості 70 км, останній рухався зі швидкістю 105 км/год.

В судовому засіданні позивач не заперечував, що його автомобіль рухався на автомобільній дорозі М06 Київ-Чоп 21+400 км, яка є міжнародною автомобільною дорогою, однак зазначив, що інспектором не надано доказів, якими б підтверджувались зазначені обставини, що транспортний засіб Renault Megane Scenic номерний знак НОМЕР_1 , рухався саме в зоні дії дорожнього знаку 3.29 чи дорожнього знаку 3.31, а сама фіксація транспортного засобу на дорозі зі швидкістю 105 км/год. без співставлення його з дорожніми знаками не свідчить про порушення ним правил дорожнього руху.

Однак, крім постанови, в якості доказу вини позивача у скоєнні правопорушення не надано доказів з відеозаписом та фото наявності дорожнього знаку 3.29 чи дорожнього знаку 3.31 на ділянці траси М-06 в місці фіксації правопорушення.

До того ж, наданими відповідачем доказами а саме: фото фіксацією підтверджується лише швидкість, з якою рухався автомобіль позивача на певній ділянці дороги.

Однак, зі вказаного фото неможливо встановити ні місце визначення швидкості руху автомобіля, а ні факт обмеження швидкості руху на вказаній ділянці дороги до 70 км/год.

Крім того, не може бути врахований судом як належний та допустимий доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення доданий відповідачем до відзиву відеодоказ, оскільки дослідивши в судовому засіданні дане відео неможливо встановити і ділянку автодороги по якій рухався автомобіль, крім того неможливо розпізнати номерний знак автомобіля зафіксованого на відео.

Таким чином, наданий відповідачем відеозапис тверджень позивача не спростовує, оскільки не містить фіксації порушення позивачем.

Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача відповідач не надав.

Отже, наявність події адміністративного правопорушення, яка виявилась у перевищенні позивачем встановленого обмеження швидкості руху транспортних засобів на 35 км/год, як обов`язкової умови притягнення особи до адміністративної відповідальності, не підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідач, як посадова особа ДПП, вважав доведеними обставини вчинення даного правопорушення, однак доказів на підтвердження викладеного у постанові до справи не долучив та не надав суду.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

За правилами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Посилання на жоден із доказів, які передбачені статтею 251 КУпАП, у винесеній постанові відсутні.

Отже оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що водій ОСОБА_1 допустив вказане правопорушення, відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення. Однак, зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Згідно частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Поряд з цим, положеннями частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне скасувати постанову серії 1АМ №00162846 від 13 червня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесену поліцейським Департаменту патрульної поліції Сторожуком Миколою Миколайовичем та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Що стосується вимог позивача про закриття виконавчого провадження №63178871 від 05.10.2020 по справі про адміністративне правопорушення та скасування стягнення виконавчого збору у розмірі 51 гривня та суми виконавчих витрат 170 грн., то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки порядок здійснення виконавчого провадження, в тому числі його закриття, здійснюється державним або приватним виконавцем, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а вирішення таких вимог не відноситься до компетенції адміністративного суду.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Однак, при зверненні до суду з позовною заявою позивач судового збору не сплачував, оскільки звільнений від його сплати відповідно до пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (учасник бойових дій).

За правилами встановленими абзацом 2 частини п`ятої статті 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та матеріали справи не містять доказів понесення сторонами інших судових витрат, суд вважає за доцільне витрати пов`язані зі сплатою судового збору віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 7, 122, 247, 293 КУпАП, ст.ст. 72, 77, 118-119, 122, 139, 243-244, 246, 262, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача Цубера Миколи Миколайовича про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Позов задовольнити частково.

Постанову серії 1АМ №00162846 від 13.06.2020, винесену поліцейським Департаменту патрульної поліції Сторожуком Миколою Миколайовичем, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається п ротягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Управління безпеки дорожнього руху Департаменту патрульної поліції в особі поліцейського Сторожука Миколи Миколайовича, адреса: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3.

Суддя