Справа № 200/11239/20-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

04 грудня 2020 р. Справа №200/11239/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бабіч С.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Костянтинівсько-Дружвське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач), відповідно до якого просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів від 21.09.2020 року, винесену в рамках ВП № 62199466 старшим державним виконавцем до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, Краматорським міським судом у Донецькій області було ухвалено рішення у справі № 234/20754/19 про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтепломережа» заборгованість за опалення за період з 01.10.2017 року по 30.04.2019 року в сумі 18527, 28 грн. та судові витрати в сумі 1921,00 грн.

На підставі вказаного рішення, 18 травня 2020 року було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні в Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків) ВП № 62199466.

Вказує, що з метою виконання рішення державним виконавцем до Пенсійного фонду України м. Краматорська була направлена постанова про утримання суми боргу з пенсії позивача, визначено з 01.08.2020 року утримувати 13,88 %, початковий борг 20448,28 грн.

З 01.08.2020 року по 21.09.2020 року з нього провадились утримання з пенсії.

Позивач зазначає, що 21.09.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою серед іншого арештований пенсійний рахунок.

Позивач вважає оскаржувану постанову відповідача протиправною, оскільки остання прийнята відповідачем в супереч вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови позивачу у відкритті провадження у справі, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви, крім іншого, з`ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо, позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Суд зазначає про існування спеціальних норм Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VII (далі - Закон № 1404), якими встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб

Частинами 1-2 статті 74 Закону № 1404 встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Стаття 447 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина 2 статті 384 ЦПК України).

Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 06 березня 2020 року у справі №640/23588/19 (адміністративне провадження №К/9901/3619/20).

Отже, у випадку оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами цивільного судочинства, розгляд таких скарг здійснюється за правилами Цивільного процесуального кодексу України, судом який видав виконавчий документ.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 815/4232/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 757/53656/17-а, у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/5597/19.

Як видно з позовної заяви та додатків до неї, спірну постанову про арешт коштів боржника від 21.09.2020 року у виконавчому провадженні ВП № 62199466 було постановлено у межах примусового виконання виконавчого листа №234/20754/19; 2/234/992/20 виданого 18.05.2020 року Краматорським міськрайонним судому Донецькій області, на виконання рішення у цивільній справи про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» заборгованості за опалення за період з 01.10.2017 року по 30.04.2019 року в сумі 18527,28 грн. та судових витрат в сумі 1921,00 грн.

Отже, ОСОБА_1 був відповідачем у цивільній справі та є боржником у виконавчому проваджені (за виконавчим листом у цивільній справі) з примусового виконання цього рішення, справа щодо оскарження постанови державого виконавця про арешт коштів боржника, який накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судових рішень, ухвалених в порядку цивільного судочинства, також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала про відмову у відкритті провадження по справі не обмежує особу, яка звернулась з даною позовною заявою у реалізації її права в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, у відкритті провадження за даним позовом слід відмовити, оскільки він має розглядатись за правилами цивільного (місцевим судом загальної юрисдикції), а не адміністративного судочинства.

Керуючись Законом України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VII, Цивільним процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд його позовних вимог належить до юрисдикції загального місцевого суду, за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала складена у повному обсязі та підписана 04 грудня 2020 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду, через Донецький окружний адміністративний суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч