Справа № 160/9071/20
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2020-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2020 року Справа № 160/9071/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання вимоги недійсною, -
05 серпня 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з вимогами з урахуванням уточнення від 02.09.2020 року:
- визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області, щодо зазначення у вимозі про сплату боргу від 11.05.2019р. № Ф-1933-52/04-63-У строку набрання чинності вимоги про сплату недоїмки (боргу) 07.10.2019р. та направлення її до примусового виконання як виконавчий документ;
- визнати вимогу ГУ ДПС України у Дніпропетровській області про сплату боргу від 11.05.2019р. № Ф-1933-52/04-63-У, недійсною та скасувати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області щодо зазначення у вимозі про сплату боргу від 11.05.2019 р. № Ф-1933-52/04-63-У строку набрання чинності вимоги про сплату недоїмки (боргу) 07.10.2019 р. та направлення її до примусового виконання як виконавчий документ є протиправними з огляду на те, що датою вручення вимоги є 25.06.2019 р. Таким чином тримісячний строк пред`явлення вимоги до виконання закінчився 07.10.2019 р. Також вказує, що спірна постанова прийнята без врахування того, що у державного виконавця були правові підстави для повернення виконавчого документа, оскільки строк пред`явлення вимоги закінчився та сама вимога і заява про відкриття виконавчого провадження підписані неналежною особою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
25.09.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити повністю у задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що вимога про сплату боргу від 11.05.2019 р. № Ф-1933-52/04-63-У є законною. Вказана вимога надіслана позивачу 05.06.2019 р. та була повернута на адресу податкового органу 25.06.2019 р. та набула статуса узгодженої 06.07.2019 р. Крім того зазначає, що частиною 1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску: є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Відповідно до значених норм, позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Також вказує, що у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
12.10.2020 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій наведені доводи аналогічні доводам, викладеним у позові.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 06.03.2008 року по 04.11.2019 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, та перебувала на податковому обліку в Головному управлінні Державної податкової служби у Дніпропетровській області.
Вказана вимога направлена на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, який повернуто на адресу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області 03.07.2019 року, що підтверджено конвертом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає таке.
Згідно частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.
За приписами пункту 42.1, 42.2 статті 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (пункт 42.4 статті 42 Податкового кодексу України).
Судом встановлено, що конверт з відправленням (вимога про сплату боргу від 11.05.2019 р. № Ф-1933-52/04-63), який було направлено на адресу ОСОБА_1 не містить дати повернення до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (печатка поганої якості з якої неможливо встановити дату відправлення та дату отримання).
Також суд зауважує, що за приписами пункту 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.
Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно.
Окрім того, суд акцентує, що згідно пункту першого частини першої статті 26 Закону України Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За приписами пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно частин 1-2 статті 12 Закону України Про виконавче провадження виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Таким чином строк пред`явлення до примусового виконання, зокрема вимоги про сплату недоїмки, не може бути обмежений десятьма календарними днями.
Отже, обставини пропуску встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, мають встановлюватись державним виконавцем під час вирішення питання щодо відкриття виконавчого провадження.
Окрім того, дії Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області щодо зазначення у вимозі про сплату боргу від 11.05.2019 р. № Ф-1933-52/04-63-У строку набрання чинності вимоги про сплату недоїмки (боргу) 07.10.2019 р. не піддягають окремому оскарженню. Суд зауважує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1933-52/04-63 від 11.05.2019 р. є чинною та позивачем в судовому порядку не оскаржена.
Слід зазначити, що ФОП ОСОБА_1 в судовому порядку було оскаржено постанову Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження № 60429084 від 28.10.2019 р.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 року у справі № 160/3110/20 у задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено. Також в рамках справи № 160/3110/20 надано оцінку доводам ФОП ОСОБА_1 щодо строків пред`явлення вимоги № Ф-1933-52/04-63/У від 11.05.2019 року до виконання.

Також щодо дій з направлення Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1933-52/04-63 від 11.05.2019 р. до підрозділу державної виконавчої служби суд вказує, що такі дії є обов`язком Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області у разі узгодження відповідної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

В даному випадку вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1933-52/04-63 від 11.05.2019 р. набула статусу узгодженої.

Щодо підстав визнання акту недійсним, то ними є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Зазначені обставини судом не встановлені.

Щодо посилання позивача на відсутність повноважень у начальника Соборного управління Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на підписання вимоги, то суд зазначає, що наказом в.о. начальника Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області Ганни Чуб від 03.09.2019 року №19 Про надання повноважень, зокрема було надано повноваження на виконання вищевказаних дій начальнику Соборного управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

При цьому питання дотримання Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області процедури прийняття, підписання та направлення позивачу вимоги №Ф-1933-52/04-63 від 11 травня 2019 року не є предметом даного спору та не підлягає встановленню судом у даному спорі.

Окремо суд зауважує, що порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац 8 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI).

Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Отже положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок. Втім, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

Таким чином, платник податків має право оскаржити рішення податкового органу в адміністративному і/або судовому порядку. При цьому оскарження такого рішення в адміністративному порядку, не позбавляє його права на судове оскарження з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 серпня 2019 року у справі № 480/106/19.

Проте ФОП ОСОБА_1 пропущено встановлений строк оскарження вимоги в судовому порядку.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За сукупності викладених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відмову у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 193, 241-246, 250, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ПН НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17-а, м. Дніпро, 49000, ІК в ) про визнання протиправними дій, визнання вимоги недійсною відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 09 листопада 2020 року.

Суддя (підпис) Е.О. Юрков