Справа № 300/2945/20
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р. справа № 300/2945/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач)звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач), в кому просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №2061 від 16.09.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

2) зобов`язативідповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 10.09.2020 відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до стажу роботи позивача періоди:

- навчання з 01.09.1974 по 08.08.1977в ПТУ №1 м. Городенка;

- строкової служби у Збройних Силах СРСР з 21.10.1977 по 11.11.1979;

- роботи з 22.01.1980по 31.12.1987 на посаді сортувальника-зборщика Івано-Франківського цеху Львівського міжобласного управління «Вторкольормет»;

- роботи з 01.01.1988 по 16.01.1992 на посаді роздільника лому 3 розрядуІвано-Франківського цеху Львівського міжобласного управління «Вторкольормет»;

- роботи з 17.01.1992 по 01.06.1993 на посаді роздільника лому 3 розряду в Західно-Українському регіональному орендному підприємстві «Вторкольормет»;

- роботи з 02.06.1993 по 16.11.1995 на посаді учня взуттєвика в ательє «Елегант» при Івано-Франківській фабриці індпошиву взуття;

- роботи з 17.11.1995 по 01.01.1998 на посаді взуттєвика у ТзОВ «Максимович і К»;

- роботи з 02.01.1998 по 30.09.1998 на посаді експедитора ТзОВ «Максимович і К»;

- роботи з 22.08.2017 по 10.09.2020 на посаді слюсаря-ремонтника четвертого розряду на тепловому районі Дорошенка в Державному міському підприємстві «Івано-Франківськ теплокомуненерго».

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в порушення норм законодавства України протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до трудового стажу спірні періоди його роботи та, як наслідок, відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду16.11.2020. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 41-45). Просила суд в задоволенні позову відмовити та зазначила, що згідно представлених позивачем документів для призначення пенсії його стаж роботи становить 13 років 3 місяці.До загального трудового стажу враховано наступні періоди:з 01.09.1974 по 08.08.1977 в ПТУ№1 м. Городенка; з 21.10.1977 по 11.11.1979 період проходження строкової військової служби;з 02.06.1993 по 16.11.1995 в ательє «Елегант» при Івано-Франківській фабриці індпошиву взуття; з 17.11.1995 по 30.09.1998 у ТзОВ «Максимович і К»;з 22.08.2017 по 31.08.2020 в Державному міському підприємстві «Івано-Франківськ теплокомуненерго». При цьому, до загального стажу не зараховано періоди роботи з 22.01.1980 по 16.01.1992 у Львівському міжобласному управлінні «Вторкольормет» та з 17.01.1992 по 01.06.1993 у Західно-Українському регіональному підприємстві «Вторкольормет». Також відповідач вказує, що згідно записів трудової книжки позивача слідує, що такі зроблені непослідовно та міститься виправлення у році звільнення позивача з роботи, а саме з 1992 на 1993 рік, та такий запис належним чином не засвідчений. Окрім того, представник відповідача зазначила, що у зв`язку із цим Головним управлінням 26.12.2019 було направлено запити у Західно-Українське ЗАТ «Вторкольормет», Державний архів Львівської області та Комунальну установу Львівської міської ради «Трудовий архів» з метою підтвердження стажу роботи позивача.За результатами надісланих запитів Головному управлінню не вдалося встановити місця знаходження архівних документів Львівського міжобласного управління «Вторкольормет» та Західно-Українського регіонального підприємства «Вторкольормет», а на запит надісланий на адресу Західно-українського ЗАТ «Вторкольормет» відповідь не отримано. Крім цього, Головним управлінням розглядалось питання підтвердження стажу роботи позивача показаннями свідків відповідно до пункту 2 Порядку та було відмовлено у підтвердженні періоду роботи з 22.01.1980 по 11.11.1990, оскільки підприємства де працював позивач не є ліквідованими, як це передбачено пунктом 18 Порядку. Зазначені обставини, на думку представника відповідача, доводять правомірність відмови в призначенні пенсії позивачу.

24.11.2020 позивач подав суду відповідь на відзив, в якому ОСОБА_1 зазначає, що відзив відповідача є необґрунтований та безпідставний (а.с. 52-54). Однак суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 досягнення 60-ти років 10.09.2020 подав до пенсійного органу заяву про призначення йому пенсії за віком.

Відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії рішенням №2061 від 16.09.2020 (а.с. 29-30). У вказаному рішення відповідач зазначив, що згідно з наданими до сервісного центру документами, страховий стаж ОСОБА_1 становить 13 років 3 місяці.Відповідно до витягу з протоколу №10 Комісії з розгляду питань, пов`язаних з підтвердженням стажу для призначення пенсій від 07.09.2020 відмовлено у підтвердженні стажу роботи ОСОБА_1 з 22.01.1980 по 11.11.1990 показами свідків, оскільки установи не є ліквідованими.Отже, право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при наявному страховому стажі 13 років 3 місяці відсутнє.

Вважаючи таку відмову відповідача щодо незарахування стажу та, як наслідок, не призначення пенсії позивачу, ОСОБА_1 звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01.01. 2019 по 31.12.2019 не менше 26 років.

Як свідчать матеріали справи, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 виповнилося 60 років та, відповідно, він набув права на призначення пенсії за віком, за умови наявності страхового стажу 26 років.

Згідно статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до положень статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а (адміністративне провадження № К/9901/2310/18).

Крім того, згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд також звертає увагу, що пенсійний орган зобов`язаний призначати, здійснювати нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, ніж положення постанов Пенсійного Фонду України. Зазначений Закон не передбачає надання первинних документів у разі наявності відомостей про роботу в трудовій книжці.

Як встановив суд, позивач разом із заявою подав до Пенсійного фонду, серед іншого, диплом № НОМЕР_1 , виданий 09.08.1977, згідно якого позивач навчався в ПТУ №1 м. Городенка з 01.09.1974 по 08.08.1977 (а.с. 16).

Крім того, позивачем разом із заявою про призначення пенсії надано пенсійному органу трудову книжку, яка містить записи та підтверджує роботу позивача у оскаржені періоди. Так, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , позивач:

- з 21.10.1977 по 11.11.1979 проходив строкову службу у Збройних Силах СРСР (запис №1);

- з 22.01.1980 працював на посаді сортувальника-зборщика Івано-Франківського цеху Львівського міжобласного управління «Вторкольормет» (запис №2);

- з 01.01.1988 переведений на посаду роздільника лому 3 розряду Івано-Франківського цеху Львівського міжобласного управління «Вторкольормет» (запис №3);

- з 17.01.1992 у зв`язку із перейменуванням роботодавця працював на посаді роздільника лому 3 розряду в Західно-Українському регіональному орендному підприємстві «Вторкольормет» (запис №4). 01.06.1993 позивач звільнений із Західно-Українського регіонального орендного підприємства «Вторкольормет» за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України (запис №5);

- з 02.06.1993 працював на посаді учня взуттєвика в ательє «Елегант» при Івано-Франківській фабриці індпошиву взуття (запис №6);

- з 17.11.1995 працював на посаді взуттєвика у ТзОВ «Максимович і К» (запис №8);

- з 02.01.1998 переведений на посаду експедитора ТзОВ «Максимович і К» (запис №9). 30.09.1998 позивач звільнений із ТзОВ «Максимович і К» за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України (запис №10);

- з 22.08.2017 працює на посаді слюсаря-ремонтника четвертого розряду на тепловому районі Дорошенка в Державному міському підприємстві «Івано-Франківськ теплокомуненерго» (запис №11) (а.с. 11-15).

Вказані записи у трудовій книжці скріплені підписами вповноважених осіб роботодавця та відповідними печатками.

Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.

Також суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

При цьому, стосовно доводів відповідача про те, що у трудовій книжці містяться виправлення у році звільнення позивача з роботи, а саме з 1992 на 1993 рік, та такий запис належним чином не засвідчений, суд зазначає, що таке виправлення (у записі №5) належним чином засвідчене підписом та печаткою уповноваженої особи роботодавця, що спростовує такі посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Така позиція суду узгоджується і з висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Враховуючи наведене, а також те, що доказів, які б свідчили про недостовірність записів трудової книжки ОСОБА_1 відповідачем не надано, на переконання суду, пенсійний орган протиправно відмовив зарахувати певні періоди роботи позивача, а саме періоди роботи:

- з 22.01.1980по 31.12.1987 на посаді сортувальника-зборщика Івано-Франківського цеху Львівського міжобласного управління «Вторкольормет»;

- з 01.01.1988 по 16.01.1992 на посаді роздільника лому 3 розряду Івано-Франківського цеху Львівського міжобласного управління «Вторкольормет»;

- з 17.01.1992 по 01.06.1993 на посаді роздільника лому 3 розряду в Західно-Українському регіональному орендному підприємстві «Вторкольормет»;

- з 17.11.1995 по 01.01.1998 на посаді взуттєвика у ТзОВ «Максимович і К»;

- з 02.01.1998 по 30.09.1998 на посаді експедитора ТзОВ «Максимович і К».

Разом з тим, суд констатує про безпідставність позовних вимог позивача щодо протиправності відмови відповідача зарахувати періоди навчання з 01.09.1974 по 08.08.1977 в ПТУ №1 м. Городенка; строкової служби у Збройних Силах СРСР з 21.10.1977 по 11.11.1979;роботи з 02.06.1993 по 16.11.1995 на посаді учня взуттєвика в ательє «Елегант» при Івано-Франківській фабриці індпошиву взуття;роботи з 22.08.2017 по 10.09.2020 на посаді слюсаря-ремонтника четвертого розряду на тепловому районі Дорошенка в Державному міському підприємстві «Івано-Франківськ теплокомуненерго», оскільки, як свідчать матеріали справи та зміст відзиву, вказані спірні періоди пенсійним органом зараховані ОСОБА_1 до його стажу, та в загальному такий спірний період його стажу складає 13 років 3 місяці.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь позивача підлягає частковому стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1 261,20 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ,76018, ) про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання до вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №2061 від 16.09.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) зарахувати до трудового стажу періоди роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ):

- з 22.01.1980по 31.12.1987 на посаді сортувальника-зборщика Івано-Франківського цеху Львівського міжобласного управління «Вторкольормет»;

- з 01.01.1988 по 16.01.1992 на посаді роздільника лому 3 розряду Івано-Франківського цеху Львівського міжобласного управління «Вторкольормет»;

- з 17.01.1992 по 01.06.1993 на посаді роздільника лому 3 розряду в Західно-Українському регіональному орендному підприємстві «Вторкольормет»;

- з 17.11.1995 по 01.01.1998 на посаді взуттєвика у ТзОВ «Максимович і К»;

- з 02.01.1998 по 30.09.1998 на посаді експедитора ТзОВ «Максимович і К».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) від 10.09.2020 про призначення пенсії за віком із врахуванням висновків суду, а саме із зарахуванням до стажу періоди роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ):

- з 22.01.1980 по 31.12.1987 на посаді сортувальника-зборщика Івано-Франківського цеху Львівського міжобласного управління «Вторкольормет»;

- з 01.01.1988 по 16.01.1992 на посаді роздільника лому 3 розряду Івано-Франківського цеху Львівського міжобласного управління «Вторкольормет»;

- з 17.01.1992 по 01.06.1993 на посаді роздільника лому 3 розряду в Західно-Українському регіональному орендному підприємстві «Вторкольормет»;

- з 17.11.1995 по 01.01.1998 на посаді взуттєвика у ТзОВ «Максимович і К»;

- з 02.01.1998 по 30.09.1998 на посаді експедитора ТзОВ «Максимович і К».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) частину сплаченого ним судового збору в розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного судуабо через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.