Справа № 160/10189/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
26.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року по справі за № 160/7615/19, яким зобов`язано: здійснити перерахунок пенсії на підставі ч. 2 ст. 57 відповідно до розрахунку середньомісячного заробітку та збільшення пенсії ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із суми заробітної плати за працю у зоні відчуження за довідкою № А-383 від 21.05.2019 року, виданої архівним відділом виконавчого комітету Павлоградської міської ради, про заробітну плату (грошове забезпечення) одержану за роботу (службу) в зоні відчуження та збільшену на 1% заробітку за кожен рік роботи до основної пенсії за понаднормативний стаж 4% із середньомісячного заробітку починаючи з 01.06.2019 року без обмежень максимального розміру пенсії сумою 168, 00 грн.
08.09.2020 позивач подав уточнену адміністративну позовну заяву, в якій виклав позовні вимоги в новій редакції:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року по справі за № 160/7615/19, яким зобов`язано: здійснити перерахунок пенсії на підставі ч. 2 ст. 57 відповідно до розрахунку середньомісячного заробітку та збільшення пенсії ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із суми заробітної плати за працю у зоні відчуження за довідкою № А-383 від 21.05.2019 року, виданої архівним відділом виконавчого комітету Павлоградської міської ради, про заробітну плату (грошове забезпечення) одержану за роботу (службу) в зоні відчуження та збільшену на 1% заробітку за кожен рік роботи до основної пенсії за понаднормативний стаж 4% із середньомісячного заробітку починаючи з 01.06.2019 року без обмежень максимального розміру пенсії сумою 168, 00 грн. за висновком Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року по справі за № 160/7615/19.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно при виконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року по справі №160/7615/19 застосовуються обмеження першої складової розрахунку пенсії позивача у розмірі 168 грн.
Ухвалою суду від 31.08.2020 було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
21.09.2020 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відсутні підстави для повторного розгляду вимог, які були розглянуті в повному обсязі у справі 160/802/20.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 07.06.2014 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», враховуючи норми статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Дніпропетровською обласною державною адміністрацією позивачу видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року у справі №160/7615/19 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області "Про відмову у перерахунку пенсії" від 03.06.2019 року № 122/03.22-19 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати та виплачувати основну пенсію та додаток до пенсії ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.56, ч.2 ст.57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за довідкою №А-383 від 21.05.2019 року, виданою виконавчим комітетом Павлоградської міськради архівного відділу із розрахунку середньомісячного заробітку за працю в зоні відчуження та збільшення на 1% заробітку за кожен рік роботи до основної пенсії за понаднормовий стаж 4% із середньомісячного заробітку, починаючи з 01.06.2019 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом «Про надання інформації щодо виконання рішення суду» за № 0400-0319-8/65564 року від 07.08.2020 року повідомлено позивача про те, що проведено розрахунок пенсії позивача із застосуванням ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначено, що максимальний розмір пенсії по першій складовій не може перевищувати 168 гривень.

Вважаючи, що застосувавши обмеження у розмірі 168 грн по першій складовій розрахунку пенсії за набутий стаж до 01.01.2004 у (50 років) відповідач значно зменшив розмір пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір між сторонами, суд зазначає, що відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян , що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч. 2 ст. 55, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами, внесеними згідно із Законом № 3668-VІ від 08.07.2011 передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям громадян провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону. Обчислення середньомісячного заробітку для визначення розміру пенсії провадиться відповідно до Закону № 1058.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній до 11 жовтня 2017 року), право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки 20 років, жінки 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком N 1, чоловіки 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, згідно із пунктом 3 частини 2 розділу І якого частину 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доповнено словами і цифрами: «у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач наполягає на необхідності застосування для перерахунку пенсії відповідачем положень ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте без використання обмеження максимальним розміром.

Частиною 2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому, частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Отже, ч. 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає перерахунок пенсії за двоскладовою системою нарахування пенсії. У цьому випадку визначається розмір пенсії, яка складається із двох частин: перша частина пенсії, яка припадає на період стажу до набрання чинності Законом та частини пенсії, яка припадає на період страхового стажу після набрання чинності Законом. Перша із цих двох частин (стаж до 1 січня 2004 року) визначатиметься за нормами і правилами, які передбачені Законом України «Про пенсійне забезпечення» та з обмеженням пенсії максимальним розміром, який діяв на момент набрання чинності Законом.

Відповідно до п. 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 року №1783 «Про заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян» (із змінами, внесеними на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 312 від 11.03.2004 року «Про додаткові заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян») при призначенні пенсій відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовуються мінімальний та максимальний розміри пенсій (з урахуванням цільової грошової допомоги), що встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2003 року № 544 «Про підвищення розмірів трудових пенсій», збільшені на 12%.

Збільшення мінімальних розмірів пенсій передбачених для обчислення трудових пенсій за віком до 50 грн. включно; максимальних розмірів трудових пенсій за віком: до 200 грн. включно для категорії працівників, визначених згідно з п. «а» статті 13 та статтею 14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»; працівники, зайняті на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1, працівники, зайняті на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії - до 150 грн. включно - для інших працівників.

Вказані норми неконституційними не визнавались, тому повинні виконуватись із застосуванням обмеженням максимального розміру пенсії за віком в розмірі 150 грн. із підвищенням на 12% (150х12% = 168 грн).

А відтак, при обчисленні розміру пенсії по першій складовій відповідачем правомірно враховано трудовий стаж, набутий до 01.01.2004 року, обчислений на умовах, передбачених ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з визначенням максимального розміру пенсії, який не може бути більшим ніж 168 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року у справі №160/7615/19 зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати та виплачувати основну пенсію та додаток до пенсії ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.56, ч.2 ст.57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за довідкою №А-383 від 21.05.2019 року виданою виконавчим комітетом Павлоградської міськради архівного відділу із розрахунку середньомісячного заробітку за працю в зоні відчуження та збільшення на 1% заробітку за кожен рік роботи до основної пенсії за понаднормовий стаж 4% із середньомісячного заробітку, починаючи з 01.06.2019 року.

Доводи позивача щодо необхідності застосування відповідачем під час перерахунку пенсії ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без використання максимального розміру пенсії, прямо суперечить положенням цієї норми, отже не ґрунтується на вимогах закону.

Зазначені обставини встановлені судовим рішенням в адміністративні й справі, що набрало законної сили, а саме: постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2020 року у справі № 160/802/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

В той же час, відповідно до статті 160 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою звернення із позовом стало неправильне та неповне, на думку позивача, виконання відповідачем рішення суду у справі №160/7615/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної постанові від 27.11.2018 у справі №520/11829/17 та від 25.08.2020 у справі №235/7358/16-а, статті 382-383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Таким чином проаналізувавши зміст позовної заяви, суд зазначає, що доводи позивача про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язані з невиконанням судового рішення в справі №160/7615/19.

Суд не вправі зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки це призведе до порушення принципу поваги до остаточного судового рішення та обов`язковості його виконання.

Підсумовуючи все вищезазначене, суд доходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав.

При цьому, за правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.08.2020 у справі №1340/4630/18, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Частиною 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір», отже, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко