Справа № 200/6689/20-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2020 р. Справа№200/6689/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А, за участі: секретаря судового засідання - Гуменної В.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Косенка О.М.,

представниці відповідача - Гетьманенко О.П.,

розглянувши в режимі відеоконференції матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів від 17.06.2020 №№ 255 о/с, 1218, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 150 000, 00 грн, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів від 17.06.2020 №№ 255 о/с, 1218, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 150 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що при його звільненні дисциплінарна комісія взяла на себе повноваження визнати його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, тим самим, порушивши конституційно визначену презумпцію невинуватості. Позивач зауважує, що посилання у дисциплінарному наказі від 17.06.2020 № 1218 на обставини вчинення кримінального порушення - є лише неправомірними припущеннями, які не ґрунтуються ані на рішенні суду, що набрало законної сили, ані на безпосередньому дослідженні відповідачем обставин, які він вважає порушенням службової дисципліни. Поряд з цим, дисциплінарною комісією на підтвердження фактів порушення позивачем службової дисципліни, що виразився у скоєнні вчинку, який дискредитує поліцію, зазначено недостовірну інформацію.

ОСОБА_1 зауважує, що дисциплінарною комісією вживались заходи щодо штучного пошуку аргументів підтвердження його провини у скоєнні дисциплінарного проступку та надання пропозицій начальнику Головного управління Національної поліції у Донецькій області щодо застосування крайнього заходу - звільнення. Отже, на думку позивача, висновок службового розслідування є необ`єктивним, недостовірним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Позивач зазначає, що незважаючи на чітку процедуру виклику, він був позбавлений права на надання пояснень під час проведення службового розслідування, а, відповідно, і на свій захист. Так, у висновку зазначено, що комісією за адресою проживання ОСОБА_1 було направлено два рекомендованих листа про виклик - № 1809 від 12.05.2020 та № 1855 від 15.05.2020. Водночас, вказане спростовується отриманими позивачем листами з міста Маріуполь - вони прості, а не рекомендовані.

По-друге, лист № 1809 датований та відправлений 12.05.2020, щодо прибуття на 14.05.2020, був спрямований із Маріуполя до Покровська. Позивач вказує, що за такий період часу завчасно ані його отримати, ані прибути за цим викликом взагалі не можливо. Лист № 1855 від 15.05.2020 про виклик на 18.05.2020 - аналогічно. Крім того, позивач звертає увагу, що з 07 травня до 15 травня 2020 року та з 18 травня до 27 травня 2020 року він перебував на лікарняному, при цьому 16 і 17 травня 2020 року це субота і неділя.

По-третє, 16 травня 2020 року надійшов лист УКЗ № 1809 про виклик на 14 травня 2020 року для надання пояснень, відправлений 13 травня 2020 року Покровським ВП рекомендованим відправленням, а також 19 травня 2020 року надійшов лист УКЗ № 1855 про виклик на 18 травня 2020 року для надання пояснень у місто Маріуполь, який був відправлений також Покровським ВП рекомендованим листом з повідомленням. Після отримання цих листів на адресу дисциплінарної комісії позивачем було направлено повідомлення про несвоєчасність їх отримання, неможливість прибуття та причини неможливості прибуття до міста Маріуполь (ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 04.05.2020 на позивача було покладено заборону про залишення міста Покровська). Однак, як стверджує позивач, комісією не було вжито жодних заходів після отримання клопотання позивача про неможливість прибуття.

Стосовно направлення Покровським ВП рекомендованих листів, виготовлених УКЗ, позивач зазначає, що ані лист № 1809, ані лист № 1855 до Покровського ВП взагалі не надходили. Це підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 25.05.2020 № 28аз. Яким чином ці листи опинились у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які мали намір їх вручити 16.05.2020 позивачу або його батькові - невідомо. ОСОБА_1 зазначає, що дії останніх є перевищенням службових повноважень, або це є виконання незаконного наказу керівництва ГУНП чи Покровського ВП. Вказані ці особи не є членами дисциплінарної комісії.

З приводу відмови ОСОБА_1 від надання пояснень під час телефонної розмови з членом дисциплінарної комісії 21.05.2020 останній зауважує, що телефон, яким користувався до 01.05.2020 та номер, що був у ньому, зник під час обшуків. Іншим номером позивач на час проведення службового розслідування не володів.

Крім того, позивач звертає увагу суду, що 25.05.2020 він звертався до Покровського ВП із заявою про надання висновку службового розслідування, однак, у задоволенні заяви було відмовлено. 15 червня 2020 року на адресу відповідача було спрямовано адвокатський запит з даного приводу, на який було отримано відповідь від 23.06.2020 № 43 аз/12/01-2020 про те, що необхідно сплатити кошти за виготовлення і друк документів з посиланням на Закон України «Про доступ до публічної інформації», надано квитанцію на суму 127, 53 грн, яку 25.06.2020 сплачено. Проте висновок так і не було надіслано позивачу.

Позивач також не погоджується з тим, що дисциплінарною комісією встановлено порушення ним п. 4 розділу II доручення Головного управління Національної Поліції в Донецькій області від 02.01.2020 № 1/01/14-2020дск, посилаючись на те, що вказана вимога стосується начальників територіальних відділів та відділень.

ОСОБА_1 зазначає, що згідно з висновком, найсуворіше стягнення у вигляді звільнення застосовано лише до нього, питання про звільнення його з посади, переміщення по службі, або пониження у спеціальному званні, навіть не розглядалось, що вказує на упередженість висновку по відношенню до позивача.

З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що накази відповідача від 17.06.2020 № 1218 та № 255 о/с є протиправними та підлягають скасуванню, а тому наявні правові підстави для поновлення його на посаді оперуповноваженого ВКП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області.

Вважаючи протиправним звільнення, ОСОБА_1 просить суд поновити його на посаді, стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 150 000, 00 грн.

Відповідач не погоджується із заявленими вимогами ОСОБА_1 . У відзиві на позовну заяву представник Головного управління Національної поліції в Донецькій області зазначає, що управлінням призначено та проведено службове розслідування на підставі та в межах, визначених законодавством, а аргументи позивача про порушення законодавства у зазначеній частині є безпідставними з огляду на приписи чинного законодавства. На думку відповідача, ОСОБА_1 було вчинено діяння, несумісне з несенням служби в поліції, яке проявилось у порушенні статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції. На переконання відповідача позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов`язкам, підриває довіру до неї як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків.

Також відповідач вказує, що позивач, посилаючись на «презумпцію невинуватості», помилково вважає, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, і відповідно, звільнено зі служби в поліції у зв`язку із притягненням його до кримінальної відповідальності. Адже, рішення про захід впливу у вигляді звільнення зі служби вжито до позивача за дії, які виразились у скоєнні проступку, що підриває авторитет поліції та її працівників в очах громадськості, порушенні етики поведінки поліцейського.

Відповідач звертає увагу, що на адресу позивача направлялись письмові повідомлення про необхідність надання пояснень дисциплінарній комісії. На одне із зазначених повідомлень останній надав заяву від 16.05.2020 про те, що відповідно до ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 04.05.2020 по справі № 234/7054/20 на нього «покладено обов`язок не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає». У свою чергу, позивач не вжив жодних заходів, щоб отримати такий дозвіл у слідчого та прибути для надання пояснень. Крім того, він навіть не клопотав про його опитування на території міста Покровська.

Крім того, перебування позивача на амбулаторному лікуванні (поза межами лікарні) не позбавляло його можливості вчасно отримувати поштові перекази, листи, передані через членів його сім`ї, та усні повідомлення про необхідність надання пояснень, що може розцінюватись, як ухилення позивача від проведення службового розслідування та небажання сприяти повному, об`єктивному та усесторонньому розслідуванню.

Водночас, у свою чергу, неврахування права особи на участь у процесі службового розслідування та прийняття рішення про застосування відповідачем дисциплінарного стягнення, не ознайомлення позивача з матеріалами службового розслідування не може бути самостійною правовою підставою для звільнення відповідача від дисциплінарної відповідальності за наявності обставин, які вказують на скоєння дисциплінарного проступку.

Відповідач також звертає увагу, що відповідно до наявних у матеріалах справи документів, встановлено, що мобільні телефони та сім-карту у позивача не вилучались, а тому доводи позивача є необґрунтованими.

Представником Головного управління Національної поліції в Донецькій області зауважено, що винесення рішення (у вигляді наказу) про здійснення виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є дискреційними повноваженнями відповідача і відповідно до вимог чинного законодавства, суд не може перекладати на себе функції іншого органу. Таким чином, вказана вимога задоволенню не підлягає.

Стосовно відшкодування моральної шкоди, відповідач зазначає, що оскільки факт завдання моральної шкоди позивачем не обґрунтовано, не надано належних доказів того, що саме дії або бездіяльність відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, які вимагають від позивача додаткових зусиль для організації його життя, то, на думку відповідача, у задоволенні вказаної позовної вимоги також слід відмовити.

Ухвалою від 22.07.2020 Донецький окружний адміністративний суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху у зв`язку із наявністю її недоліків.

05.08.2020 суд виніс ухвалу, якою прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів від 17.06.2020 №№ 255 о/с, 1218, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 150 000, 00 грн та відкрив провадження по справі № 200/6689/20-а. Розгляд адміністративної справи № 200/6689/20-а визначив здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання по справі на 15-30 год 10.09.2020 року. Клопотання позивача про витребування доказів задовольнив. Витребував у Головного управління Національної поліції в Донецькій області письмові докази по справі

Ухвалою від 10.09.2020 суд клопотання представника відповідача про надання додаткового строку для подання відзиву та доказів на його підтвердження, а також відкладення підготовчого засідання, - задовольнив. Встановив додатковий строк для надання відзиву, - п`ятнадцять днів з дня одержання даної ухвали суду. Відклав підготовче засідання по адміністративній справі до 15-00 год. 07.10.2020.

07.10.2020 суд задовольнив клопотання представниці відповідача про відкладення підготовчого засідання. Відклав підготовче засідання по адміністративній справі до 13-00 год. 27.10.2020. Продовжив строк підготовчого провадження по адміністративній справі, - на тридцять днів з ініціативи суду. Клопотання позивача про витребування доказів по справі, - задовольнив. Витребував у відповідача документи та інформацію, що стосується оплати праці ОСОБА_1 з урахуванням щомісячного преміювання за період 2019-2020 роки до дня звільнення.

27.10.2020 суд виніс ухвалу, якою у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідків та проведення їх допитів, - відмовив. Закрив підготовче провадження по адміністративній справі. Призначив судовий розгляд по суті на 14 годину 30 хвилин 18.11.2020.

Ухвалою від 18.11.2020 суд клопотання представника позивача про відкладення судового засідання задовольнив. Відклав судове засідання до 14 год 30 хв 25.11.2020.

25.11.2020 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 12-00 год. 04.12.2020.

На судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представниця відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з грудня 2007 року по листопад 2015 року проходив службу в ОВС, а з 07.11.2015 року проходив службу в Покровському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області на різних посадах (т.1 а.с. 19, т.2 а.с 169-175).

07.11.2015 року позивач прийняв Присягу на вірність Українському народові (т.1 а.с.244).

30.12.2016 року наказом ГУНП в Донецькій області № 449 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (т.1 а.с.18).

Судом встановлено, що у період з 02.05.2020 по 02.05.2020 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні, з 03.05.2020 по 04.05.2020 на стаціонарному лікуванні, з 07.05.2020 по 15.05.2020 та з 18.05.2020 по 27.05.2020 повторно знаходився на амбулаторному лікуванні, про що свідчать листки непрацездатності та лист Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області від 18.05.2020 № 01-17/409 (т.1 а.с.56-57,163-164, 226).

Наказами від 04.05.2020 № 176 о/с та від 18.05.2020 № 202 о/с позивача було відсторонено від виконання службових обов`язків працівників Покровського ВП ГУНП в Донецькій області (т.2 а.с.41-42).

Крім того, наказом від 04.05.2020 № 904 відносно позивача було призначено службове розслідування.

Листом від 12.05.2020 № 1809/12/04-2020 дисциплінарна комісія викликала позивача для надання пояснень на засідання, що призначено 14.05.2020 о 10:00 год (т.1 а.с. 51, 185).

Вказаний лист було здано на пошту 13.05.2020 та отримано позивачем 15.05.2020, про що свідчать відомості з офіційного вебсайту Укрпошти (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), а також копія конверту (т.1 а.с.48).

16.05.2020 року позивач направив на адресу дисциплінарної комісії заяву, згідно з якою повідомив, що отримав лист від 12.05.2020 року № 1809/12/04-2020 несвоєчасно, а тому не мав можливості завчасно бути з ним ознайомленим. Крім того зауважив, що ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 04.05.2020 року по справі № 234/7054/20 на позивача покладено обов`язок не відлучатись з м. Покровська (т. 1 а.с. 49, т.2 а.с.97-98).

Листом від 15.05.2020 № 1855/12/03-2020 дисциплінарна комісія викликала позивача для надання пояснень на засідання, що призначено 18.05.2020 о 10:00 год (т.1 а.с.50, 52, 220).

Вказаний лист було здано на пошту 15.05.2020 та отримано позивачем 19.05.2020, про що свідчать відомості з офіційного вебсайту Укрпошти (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), а також копія конверту (т.1 а.с.47).

21.05.2020 позивачем була направлена на ім`я голови дисциплінарної комісії заява, відповідно до якої ОСОБА_1 повідомив, що несвоєчасно отримав лист від 15.05.2020, а тому не зміг повідомити про поважні причини свого неприбуття на засідання комісії (т. 1 а.с.242).

Водночас, з пояснень ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , вбачається, що 15.05.2020 на виконання вимог службового листа ГУНП в Донецькій області від 24.04.2020 № 2723/01/12-2020 ними було здійснено перевірку за місцем проживання позивача. Останній, на час перевірки знаходився вдома. В ході розмови позивач повідомив, що з 07.05.2020 знаходиться на амбулаторному лікуванні. 16.05.2020 було здійснено повторний візит за місцем проживання ОСОБА_1 для вручення останньому повідомлення від 15.05.2020 № 1855/12/03-2020, в якому зазначено про необхідність прибуття 18.05.2020 о 10:00 для надання пояснень в рамках проведення службового розслідування. Проте коли вищевказані особи прибули за адресою, вийшов батько ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , та повідомив, що його сина на даний час вдома немає, місцезнаходження останнього невідомо та коли він буде вдома, не знає. ОСОБА_8 було доведено зміст даного повідомлення та запропоновано його отримати, однак ОСОБА_8 отримувати лист відмовився (т. 1 а.с.227-232).

Відповідно до рапорту майора поліції ОСОБА_9 від 21.05.2020, під час телефонної розмови останнього з позивачем, він відмовився надати будь-які письмові пояснення. На підставі цього дисциплінарною комісією було складено акт про відмову в наданні письмового пояснення від 21.05.2020 (т.1 а.с.235-236).

22.05.2020 начальником Головного управління Національної поліції в Донецькій області було затверджено висновок службового розслідування за фактом відкриття Територіальним управлінням ДБР, розташованим у м. Краматорську, кримінального провадження від 28.04.2020 № 0000793 за ч. 3 ст. 368 КК України (т.1 а.с.172-181).

В ході проведення службового розслідування встановлено, що 02.05.2020 року слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України оперуповноваженому ВКП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області капітану поліції ОСОБА_1 (т.1 а.с. 59, 222-224).

Суд зауважує, що у висновку службового розслідування зазначено, що вищевказану подію документували працівники Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську. Під час спроби затримання ОСОБА_1 , останній миттєво пересів у власний автомобіль та поїхав у невідомому напрямку. При цьому під час руху вказаного автомобіля, через вікно було викинуто на вулицю близько 30 пакетів з речовиною білого кольору, які в подальшому на місці події були вилучені працівниками Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську.

З висновку службового розслідування вбачається, що в ході службового розслідування було встановлено ще низку допущених позивачем порушень, водночас останні не стали підставою для звільнення позивача.

На підставі всього вищевикладеного, дисциплінарна комісія дійшла до висновку, зокрема, що за порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні вимог п. 2 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18, ст. 64 Закону України Про Національну поліцію, п. 4 розділу II Доручення ГУНП в Донецькій області від 02.01.2020 № 1/01/14- 2020дск, абзаців 1, 2 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, скоєння проступку, а саме - вчинення дій, що підривають авторитет поліції, оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Покровського ВП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.

Водночас, відповідно до наказу від 22.05.2020 № 212 о/с ОСОБА_1 був з 22.05.2020 допущений до виконання службових обов`язків (т.2 а. с. 43).

10.06.2020 позивача було знову відсторонено наказом № 240 о/с від виконання службових обов`язків (т.2 а.с.44).

17.06.2020 наказом начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 1218 за порушення службової дисципліни ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції (т.1 а.с.170-171).

Про вказане позивача повідомлено листом від 17.06.2020 № С-322/12/01-2020. Крім того, у вказаному листі зазначено, що заява позивача від 21.05.2020 розглянута. Однак, вказане службове розслідування завершене 22.05.2020 року, а лист надійшов до УКЗ ГУНП в Донецькій області вже 26.05.2020 (т. 1 а.с.243).

Водночас, 17.06.2020 наказом відповідача № 225 о/с оперуповноважений ВКП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) (т.1 а.с.160).

Копію витягу з вищевказаного спірного наказу, а також дублікат трудової книжки, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, довідку Покровсько-Ясинуватського ОМВК та обхідний лист позивач отримав особисто 17.06.2020 (т.1 а.с.161-162).

Поряд з цим суд зазначає, що 26.05.2020 на адресу начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшов лист від Донецького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про направлення інформації щодо вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень з метою проведення службового розслідування (т. 2 а.с. 47).

Наказом від 10.06.2020 № 1171 відповідачем призначено службове розслідування за фактом відкриття кримінальних проваджень та створено дисциплінарну комісію (т.2 а.с.48)

Наказами відповідача від 07.07.2020 № 1345 та № 1344 внесено зміни до наказу № 1171 від 10.06.2020 та продовжено службове розслідування до 07.08.2020 (т. 2 а.с.49-50).

В рамках даного службового розслідування за фактами відкриття Територіальним управлінням ДБР, розташованого у м. Краматорську, кримінальних проваджень від 28.04.2020 № 0000793 за ч. 3 ст. 368 КК України, від 29.04.2020 № 0000823 за ч. 1 ст. 307 КК України, від 04.05.2020 № 0000840 за ч. 3 ст. 368 КК України, від 21.05.2020 № 0000969 за ч. 3 ст. 368 КК України та фактом внесення до ІТС ІІІ Донецького управління ДВБ НПУ звернення громадянина Р. від 21.05.2020 року за № 58 про вимагання та отримання неправомірної вигоди окремими працівниками Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, начальником Головного управління Національної поліції було затверджено висновок від 07.08.2020 (т.2 а.с.51-60).

У вказаному висновку також зазначено про факти вимагання ОСОБА_1 грошей в якості хабара.

У судовому засіданні, 04.12.2020 судом допитаний як свідок ОСОБА_11 - член дисциплінарної комісії, яка проводила службове розслідування відносно позивача. Так, свідок зазначив, що ним були опитані колеги позивача. При спробі опитати ОСОБА_1 ОСОБА_11 двічі приїжджав на адресу місця реєстрації позивача ( АДРЕСА_1 ). Після двох невдалих спроб опитати ОСОБА_1 керівництвом дисциплінарної комісії було вирішено направити лист-запрошення на засідання дисциплінарної комісії засобами поштового зв`язку. Крім того, після направлення поштою запрошення позивача на засідання, дисциплінарна комісія попросила співробітників кадрової служби Покровського ВП особисто вручити рекомендований лист про виклик позивача для надання пояснень.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини щодо звільнення з публічної служби, зокрема зі служби в поліції, врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Нормами спеціального законодавства є, зокрема, Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України (надалі - Закон «Про Національну поліцію»).

Так, відповідно до ч.1 ст.17 Закону «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно із вимогами частин 1, 4 статті 18 вказаного Закону, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. Додаткові обов`язки, пов`язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

Відповідно до ст. 19 Закону «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно зі ст. 77 вказаного Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» ( далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частина 1 статті 11 Дисциплінарного статуту передбачає, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом, а відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частини 2 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. Види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських передбачені частиною 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, з яких звільнення зі служби в поліції є найбільш суворим видом стягнення.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування ( частина 2 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року N 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» (надалі - Порядок).

Розділом V цього Порядку, зокрема пунктом 1 визначено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Пункт 4 розділу V Порядку передбачає, що службове розслідування має встановити:

наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;

наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;

ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;

обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;

відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

вид і розмір заподіяної шкоди;

причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до п.9 ст.15 Дисциплінарного статуту та п.7 розділу V Порядку збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом:

одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;

одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи;

отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

Також п.14 розділу V Порядку під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі. Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.

Оформлення результатів службового розслідування має відповідати ст.19 Дисциплінарного статуту та розділу VI Порядку. Так, у вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості:

дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;

підстава для проведення службового розслідування;

форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування:

обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим;

посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення;

пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;

пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку;

обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються зокрема:

висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено;

вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку.

Системний аналіз наведених нормативних актів свідчить про те, що передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування.

Суд зазначає, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 посилається на певні процесуальні порушення, які, на його думку, допущено дисциплінарною комісією в ході проведення службового розслідування.

По-перше, ОСОБА_1 зазначає, що комісією було порушено його право на захист.

Так, стаття 18 Дисциплінарного статуту дійсно визначає забезпечення поліцейському права на захист.

Під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;

3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами;

4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Суд вважає за необхідне відзначити, що при проведенні службового розслідування позивачу пропонувалося надати пояснення, але, останній, не скористався своїм правом.

Дійсно, судом встановлено, що листи відповідача, надходили на адресу позивача із запізненням.

Суд зазначає, що фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути на засідання дисциплінарної комісії, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний на засідання дисциплінарної комісії у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається належним чином повідомленим. У такому разі засідання дисциплінарної комісії проводиться без його участі.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що поліцейський, який викликається на засідання дисциплінарної комісії, повинен бути повідомлений про це таким чином, щоб він мав не менше двох діб для прибуття на таке засідання. В разі ж неможливості прибуття на засідання дисциплінарної комісії поліцейський зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це останню.

Доказом, який підтверджує повідомлення/неповідомлення поліцейського є відповідне поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Відсутності у дисциплінарної комісії одного з указаних поштових повідомлень (відправлень) унеможливлює встановлення факту належного повідомлення чи неповідомлення поліцейського, який викликається на засідання дисциплінарної комісії, що є перешкодою для проведення такого засідання.

Як встановлено судом під час розгляду справи та не заперечується відповідачем, останній станом на день засідання дисциплінарної комісії не мав будь-якого з перелічених вище доказів повідомлення чи неповідомлення позивача.

Незважаючи на це, допущене відповідачем порушення порядку виклику позивача на засідання дисциплінарної комісії не вплинуло на результат службового розслідування. До того ж позивач не був позбавлений можливості спростувати висновки службового розслідування під час розгляду цієї справи в судовому порядку, зокрема, повідомити суд про обставини, підтверджені доказами, що принаймні ставлять під сумнів зазначені висновки.

Суд зауважує, що у судовому засіданні позивач відмовився як від надання пояснень щодо обставин, які були виявлені в рамках службового розслідування, так і від надання доказів на спростування висновків відповідача. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що всі його доводи з цього приводу викладені ним у позовній заяві.

Крім того, у судовому засіданні позивач підтвердив, що йому було відомо про проведення відповідачем відносно нього службового розслідування.

Тому наведені позивачем обставини щодо його неналежного повідомлення про день та час засідання дисциплінарної комісії не можуть бути самостійною підставою для скасування спірних наказів, поновлення позивача на посаді.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду від 24 вересня 2020 року по справі № 420/602/19.

Водночас, оскільки позивач не заперечував того факту, що він знав про проведення відносно нього службового розслідування, він у будь-який час мав можливість надіслати письмові пояснення на адресу дисциплінарної комісії, проте не скористався вказаним правом.

Крім того, посилання ОСОБА_1 про знаходження на лікарняному під час проведення службового розслідування, суд не приймає до уваги з огляду на те, що позивач знаходився на амбулаторному лікуванні та у будь-який час мав можливість направити пояснення до Національної поліції в Донецькій області.

Поряд з цим, з листа Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську, від 27.08.2020 № 13-01-01/13-07-33/23922 вбачається, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000793 жодних телефонів, сім-карт операторів мобільного зв`язку у ОСОБА_1 не вилучалось (т.1 а.с.182), а тому суд вважає необґрунтованими посилання позивача на спростування рапорту ОСОБА_9 про відмову позивача від надання пояснень.

На судовому засіданні представником позивача зазначено, що в матеріалах кримінального провадження Територіального управління Державного бюро розслідувань містяться докази того, що з 01 травня 2020 року позивач не використовує власний номер телефону.

Однак, позивачем не було надано жодних доказів того, що телефонної розмови, в якій він відмовився надати будь-які письмові пояснення, не було.

Водночас, не було і надано витягів з матеріалів кримінального провадження, що засвідчують факт вилучення телефону або використання номеру.

Крім того, ані в підготовчому, ані в судовому засіданні позивачем не було заявлено клопотання про витребування доказів у Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську.

Посилання позивача на те, що дисциплінарною комісією проігноровано вимогу ОСОБА_1 про неможливість прибуття на засідання комісії, суд вважає помилковою, з огляду на те, що заява позивача від 21.05.2020 надійшла на адресу відповідача після закінчення дисциплінарного провадження та затвердження висновку службового розслідування.

Вказане спростовує доводи позивача про позбавлення його всіх гарантій під час проведення службового розслідування.

Крім того, згідно з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 по справі № 300/1406/19, неврахування права особи на участь у процесі службового розслідування та прийняття рішення про застосування відповідачем дисциплінарного стягнення, неознайомлення позивача з матеріалами службового розслідування, а також не відібрання пояснень не може бути самостійною правовою підставою для звільнення відповідача від дисциплінарної відповідальності за наявності обставин, які вказують на скоєння дисциплінарного проступку.

Стосовно не запрошення позивача на засідання дисциплінарної комісії, суд зазначає наступне.

У вступній частині висновку службового розслідування відносно ОСОБА_1 зазначено, що дисциплінарна комісія розглядала матеріали службового розслідування в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.

Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом:

одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;

одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи;

отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.

Отже, приписи чинного законодавства не вимагають повідомлення осіб про дату, час та місце засідання дисциплінарної комісії в порядку письмового провадження, а тому суд не вбачає в даному випадку порушення прав позивача.

Суд звертає увагу, що надавати докази щодо відсутності своєї провини, або на спростування висунутих обвинувачень позивач міг під час надання письмових пояснень, натомість таким правом останній не скористався.

Водночас, в контексті дослідження правомірності звільнення ОСОБА_1 , слід звернути увагу на наступне.

Так, ключовою підставою для звільнення позивача було скоєння дисциплінарного проступку, який виразився у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції України.

Суд наголошує, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Судом встановлено, що підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності став висновок службового розслідування за фактом відкриття кримінального провадження, розпочатого за ч.3 ст.368 КК України.

Відповідно до висновку службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 використовуючи свої повноваження працівника поліції у злочинних, корисних цілях, вчинив корупційні злочини за наступних обставин.

Так, з тексту повідомлення про підозру вбачається, що 28.04.2020 о 12:30 гр. М. Підставкін разом із сином гр. ОСОБА_12 та гр. М. Чурою, перебували у автомобілі, поблизу більярдного клубу Шанс. В цей час підійшли оперуповноважені ВКП Покровського ВП ГУНП в області ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які наказали вийти з автомобіля та пред`явити документи і повідомити, чи є при собі заборонені предмети або наркотичні засоби. На вказану вимогу працівників поліції М. Підставкін, ОСОБА_12 та М. Чура вийшли з автомобіля та повідомили, що таких предметів у них немає. Після чого старший оперуповноважений ОСОБА_14 , всупереч вимогам законодавства України, без дозволу суду, провів обшук М. Підставкіна, за результатами якого знайшов в лівій внутрішній кишені куртки флакон із наркотичною речовиною. Далі ОСОБА_15 , що його буде притягнуто до кримінальної відповідальності за незаконний обіг наркотичних речовин та висунув вимогу М. Підставкіну надати йому ( ОСОБА_16 ) грошові кошти за непритягнення до кримінальної відповідальності. З метою уникнення відповідальності ОСОБА_17 . Підставкін запропонував передати ОСОБА_16 10 000 грн., на що ОСОБА_18 , з метою особистого збагачення, висунув ОСОБА_19 вимогу передати йому 20 000 грн. У подальшому М. Підставкін, знаходячись біля путіпроводу, передав частину раніше обумовленої суми 5 000 грн. ОСОБА_16 .

Після цього, 01.05.2020 приблизно о 12:18 год. ОСОБА_18 за телефоном домовився з М. Підставкіним про передачу останньої частини грошей на території автомайстерні. У цей же день, о 12:55 М. Підставкін, знаходячись за вказаною адресою, сів у салон автомобіля. Після чого до салону вказаного автомобіля сів ОСОБА_20 покласти гроші у сумі 15 000 грн. до підлокітника між передніми пасажирськими сидіннями, що останній і зробив.

З огляду на обставини, які встановлені службовим розслідуванням, було зроблено висновок про порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, яке виразилось у недотриманні вимог п. 2 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18, ст. 64 Закону України Про Національну поліцію, п. 4 розділу II Доручення ГУНП в Донецькій області від 02.01.2020 № 1/01/14- 2020дск, абзаців 1, 2 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, скоєння проступку, а саме - вчинення дій, що підривають авторитет поліції, оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Покровського ВП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.

Положення ст. ст. 8, 18 Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських покладають на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника Поліції або підривають авторитет Поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, а також приймаючи до уваги вищенаведені норми права, суд приходить до висновку про те, що у спірному випадку відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку, які виразились у скоєнні поступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд зазначає, що поняття «службова дисципліна» включає у себе не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника поліції.

Доводи, викладені у позовній заяві, стосовно того, що підставою для звільнення зі служби в поліції позивача є повідомлення поліцейському про підозру, що, в свою чергу, є протиправним, оскільки на час звільнення позивача відсутній вирок суду, який набрав законної сили, суд не вважає обґрунтованими, оскільки, як підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни, який виразився у недотриманні принципів діяльності поліції та вчинення дій, не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу Національної поліції.

При цьому, факт порушення позивачем службової дисципліни у вигляді вчинення дій, не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу Національної поліції, встановлені службовим розслідуванням.

Суд звертає увагу, що проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи поліцейського надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.

Поліцейські зобов`язані дотримуватись Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, з метою дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

У постановах Верховного Суду України від 29.09.2015 (справа № 21-1288а15) та від 20.10.2015 (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Дії позивача, встановлені службовим розслідуванням, є такими, що підривають авторитет і довіру до поліції як органу державної виконавчої влади, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, що є неприпустимим.

Окремо суд наголошує на тому, що в даному випадку позивачем було вчинене діяння несумісне з займаною ним посадою та яке виходить за межі дисциплінарної відповідальності, оскільки останнім було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Дана подія мала суспільний резонанс, набула розголосу у засобах масової інформації та соціальних мережах в Інтернеті, унаслідок чого було завдано шкоди авторитету Національної поліції України як органу державної влади (т.1 а.с.237-241, т.2 а.с.3-40).

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.02.2018 у справі № 821/4900/14.

Крім того, суд звертає увагу, що дисциплінарна комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_1 , яке здійснюється в межах судового розслідування, а лише встановила факт порушення службової дисципліни у вигляді вчинення дій, які призвели до протиправної діяльності. Встановлені в ході дисциплінарного провадження комісією факти і з`ясовані обставини мають значення тільки для прийняття рішень останньою в рамках своєї компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних або кримінальних правопорушень.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X.. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v.» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі Ringvold v. Norway , заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналогічна правова позиція відображена в постановах Верховного Суду від 16 лютого 2018 року у справі № 821/4900/14, Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 800/454/17, від 11 вересня 2019 року у справі № П/9901/14/17, від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (реєстраційні номера рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72293837, 79958086, 76945463, 73837584 відповідно).

Аналізуючи зміст оскаржуваних наказів суд зазначає, що предметом службового розслідування було не тільки вчинення позивачем кримінального правопорушення, а порушення ним службової дисципліни, що не залежить від встановлення вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до пункту 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», вчинення кримінального правопорушення у разі набрання законної сили відповідним рішенням суду є самостійною підставою для звільнення зі служби в поліції.

Натомість, позивач був звільнений за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону "Про Національну поліцію" - у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року по справі №824/1022/16-а.

При цьому, суд зазначає, що посилання представника позивача на наявні неточності та неспівпадіння у службовому розслідуванні не спростовують обставин вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки службового розслідування позивачем та його представником суду надано не було.

У судовому засіданні позивач та його представник вказали, що відповідачем у висновку службового розслідування не зазначено обставини, які пом`якшують ступінь та характер відповідальності чи знімають безпідставні звинувачення з позивача.

Наявність вказаних відзнак та позитивної характеристики жодним чином не спростовує висновків службового розслідування відповідача в частині встановлених порушень, вчинених позивачем.

Сам по собі висновок службового розслідування це документ, який складається за результатами службового розслідування, містить правову оцінку виявлених фактів та обставин, дій чи бездіяльності осіб рядового і начальницького складу, висновки та пропозиції.

Висновки та пропозиції із зазначенням міри юридичної відповідальності, в цьому випадку щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції, приймаються посадовими особами на підставі юридичних фактів і норм права.

З наведеного випливає, що висновки службового розслідування є самостійною підставою для накладення дисциплінарного стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 7 листопада 2019 року по справі № 826/1610/18.

У вказаній справі Верховним Судом також зазначено, що один і той самий проступок може бути підставою для різних видів юридичної відповідальності, однією з яких є дисциплінарна.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, наслідки проступку, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, суд вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Відсутність обвинувального вироку щодо позивача не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку (невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни) в його діях.

Крім того, суд звертає увагу, що в ході службового розслідування встановлене систематичне порушення дисципліни ОСОБА_1 .

Проте, вказані порушення не слугували підставою для звільнення ОСОБА_1 , а лише надавали характеристику особи-позивача та не були самостійною підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку про застосування до позивача за скоєння дисциплінарного проступку стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладене на позивача дисциплінарне стягнення є співмірним вчиненому ним дисциплінарному проступку.

Крім того, суд наголошує, що визначальним при застосуванні дисциплінарного стягнення до позивача було саме вчинення такого дисциплінарного проступку, що дискредитує звання поліцейського.

Стосовно посилання позивача, що застосування до нього такого дисциплінарного стягнення, як звільнення з посади - крайнього заходу дисциплінарного впливу, є передчасним і не відповідає тяжкості проступку позивача та обставинам, за яких його вчинено, а також про відсутність у його діях систематичності, суд зазначає наступне.

На переконання суду, вибір одного із видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження, а тому не визначає обов`язку органів Національної поліції послідовно накладати то чи інше стягнення.

Крім того, з урахуванням суспільного резонансу та загального уявлення суспільства про поліцейського як носія влади, вчинений позивачем дисциплінарний проступок унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року по справі № 826/12649/16.

Відповідачем також спростовано докази щодо упередженості дисциплінарної комісії відносно ОСОБА_1 , оскільки матеріалами справи підтверджено, що всі причетні до подій, які відбувались 28.04.2020 та 01.05.2020, а саме ОСОБА_21 та ОСОБА_22 були також звільнені зі служби в Поліції.

Згідно із частиною 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем не надано суду достатніх та належних доказів щодо обґрунтованості своїх позовних вимог.

Відповідачем правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції, адже вчинений позивачем проступок є таким, що дискредитує звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем обґрунтовано, розсудливо, пропорційно, тобто з урахуванням балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

Стосовно відшкодування позивачу моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Стаття 23 Цивільного кодексу України визначає відшкодування моральної шкоди. Установлюється, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі й гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У свою чергу, згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову

практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Суд також звертає увагу, що стаття 41 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод установлює, що якщо Суд визнає факт, що мало місце порушення Європейської конвенції або Протоколів до неї, а внутрішнє право Високої Договірної Сторони допускає можливість лише часткового відшкодування, Суд у разі необхідності надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

Отже, у даному випадку ключовим питання є, зокрема, з`ясування протиправності діяння її заподіювача та порушення чинних в Україні правових норм. Судом не встановлено, протиправність дії представників Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, а отже відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 139, 243-250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, Україна, 87517, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Нахімова, будинок 86) про визнання протиправними та скасування наказів від 17.06.2020 №№ 255 о/с, 1218, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 150 000, 00 грн, - відмовити у повному обсязі.

Повний текст рішення складено 08 грудня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб