Справа № 520/723/2020
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 р.Справа № 520/723/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.,

представників позивача: Феленка С.О., Рибалка Г.С.,

представника відповідача: Саблукова Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., повний текст складено 25.06.20 року) по справі № 520/723/2020

за позовом Підприємства об`єднання громадян"Енерго-Спектр"Громадської організації "Харківська обласна організація Всеукраїнської організації Союз осіб з інвалідністю України"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство об`єднання громадян "Енерго-Спектр" Громадської організації "Харківська обласна організація Всеукраїнської організації Союз осіб з інвалідністю України" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області №1 від 21.12.2019 з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 699 067,50 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 позов задоволено.

Головне управління ДПС у Харківській області (далі відповідач), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вказує на порушення позивачем вимог податкового законодавства, наявності у позивача кредитної заборгованості, по якій сплинув строк позовної давності, не надання позивачем під час проведення контролюючим органом перевірки документів на підтвердження наявності обставин, які б свідчили про переривання перебігу терміну позовної давності чи спростування термінів прострочення кредиторської заборгованості.

Крім того, вважає безпідставним врахування судом першої інстанції документів, наданих позивачем на підтвердження переривання перебігу терміну позовної давності, оскільки останні не надавались контролюючому органу під час проведення перевірки та докази неможливості їх надати вчасно відсутні.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що строк договору, за яким позивач має кредиторську заборгованість не закінчився, між позивачем та його контрагентом проведено обмін листами щодо терміну розрахунків та складено акт звірки, що свідчить про визнання ним боргу. Зазначені документи до податкового органу під час перевірки не надавалися, оскільки не вимагалися, надані позивачем до суду.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що на підставі наказу ГУ ДФС у Харківській області від 22.05.2019 «Про проведення документальної планової перевірки» (зі змінами), направлень, ГУ ДПС у Харківській області проведено документальну планову перевірку Підприємства об`єднання громадян "Енерго-Спектр" Громадської організації "Харківська обласна організація Всеукраїнської організації Союз осіб з інвалідністю України" з питань дотримання податкового, валютного законодавства, дотримання вимог єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2017 до 31.03.2019, за результатами якої складено акт від 22.11.2019 №862/20-40-05-01-08/38775337 (т. 1 а.с. 8-39).

Перевіркою, встановлено, що станом на 01.04.2017 за даними бухгалтерського обліку на рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за позивачем лічиться кредиторська заборгованість у розмірі 2 589 139,99 грн, яка виникла за рахунок постачання товару на користь позивача за договором від 23.06.2014 № 23/06/14.

Період виникнення кредиторської заборгованості за договором від 23.06.2014 є грудень 2015, що зафіксовано попереднім актом перевірки 12.07.2017 № 4434/20-40-14-02-08/38775337, який підписано без заперечень керівником підприємства позивача.

З цих підстав , під час перевірки податковим органом витребувано у позивача документи, пояснення та їх документальне підтвердження (у строк до 15.11.2019), а саме: договір № 23/06/14 від 23.06.2014 та додаткові угоди до нього, документи, які підтверджують факт постачання товару за договором, пояснення щодо дати виникнення заборгованості за договором поставки, первинні документи, які підтверджують сплату товару за договором поставки на суму 2 589 140,00 грн, картки аналітичного аналізу по бухгалтерських 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за період, що підлягає перевірці по договору поставки, будь-які інші документи, які свідчать про фактичні операції та їх погашення, вимоги та претензійні роботи від ФОП ОСОБА_1 щодо сплати (погашення) заборгованості боржником Підприємством об`єднання громадян "Енерго-Спектр" Громадської організації "Харківська обласна організація Всеукраїнської організації Союз осіб з інвалідністю України" за договором поставки, що підтверджується запитом від 09.11.2019 (т. 1 а.с. 135-136).

На вказаний запит, позивач листом від 09.11.2019 повідомив податковий орган, що всі документи, які підтверджують взаємовідносини за договором від 23.06.2014 надавались в оригіналах під час перевірки. Крім того, зазначив, що протягом 2017 року борг було визнано, будь-якої претензійної роботи ФОП ОСОБА_1 не здійснювалось. Також надав копії договору від 23.06.2014, видаткових накладних, карток аналітичного обліку по бухгалтерських 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за перевіряємий період. (т. 1 а.с. 137).

15.11.2019 ГУ ДПС у Харківській області складено акт № 1259/20-40-05-01-08/38775337 про відмову від надання документів посадовими особами позивача, в якому зафіксовано не надання підприємством документів, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, а тому вважається, що такі документи відсутні у платника податків на час проведення перевірки (т. 1 а.с. 133-134).

Враховуючи встановлений ст.257 ЦК України строк позовної давності 3 роки, а також відсутність додаткових угод до договору від 23.06.2014 та не здійснення розрахунків, не надання доказів претензійної роботи від ФОП ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості позивачем, податковий орган дійшов висновку, що заборгованість, яка на протязі 1095 днів залишилася без руху , та будь-яких документів, стосовно її виникнення до перевірки не надано, та не включено до складу доходів в розмірі 2 589 140 грн, в тому числі за 4 квартал 2018 мала бути включена до складу доходів по рядку 2120 «Інші операційні доходи», оскільки є заборгованістю за зобов`язаннями, щодо якої минув строк позовної давності.

Вказаним актом зафіксовано порушення позивачем пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, ПСБО 15 "Дохід", що призвело до заниження податку на прибуток у загальній сумі 466 045 грн, в тому числі за IV квартал 2018 року на суму 466 045 грн.

21.12.2019 ГУ ДПС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення № 1, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток у загальному розмірі 699 067,50 грн, ( за основним платежем 466 045,00 грн, штрафні (фінансові) санкції у розмірі 233 022,50 грн )(т. 1 а.с.40).

Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням відповідача оскаржив його в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, оскільки кредиторська заборгованість виникла в процесі виконання позивачем господарського договору із ФОП ОСОБА_1 , сторони за договором підтримують господарські правовідносини, від виконання взятих на себе зобов`язань не відмовлялися та про неможливість/небажання їх виконувати не заявляли, позивачем вчинено дії щодо визнання боргу, проте контролюючий орган не надав доказів на спростування цих обставин.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 134.1 статті 134 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України, безнадійна заборгованість, зокрема, визначається як заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Згідно п.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності;

З аналізу норм права вбачається , що якщо сума кредиторської заборгованості платника податку за неоплачені товари залишилася нестягнутою після закінчення терміну позовної давності, то у податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, такі товари вважаються безоплатно отриманими і платник податку повинен всю суму такої непогашеної кредиторської заборгованості включити до складу доходів, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, гуртуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно із частинами першою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 15 П(С)БО 15 "Дохід" та пункту 5 П(С)БО 11 "Зобов`язання", сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню, визнається доходом.

Судовим розглядом встановлено, що 23.06.2014 між Підприємством об`єднання громадян "Енерго-Спектр" Громадської організації "Харківська обласна організація Всеукраїнської організації Союз осіб з інвалідністю України" (покупець) та ФОП ОСОБА_1 (постачальник) укладено договір поставки № 23/06/14, за умовами якого позивач придбав товар - деревину паливну, вартість, номенклатура яких визначена у видаткових накладних (т. 1 а.с. 42-44).

За умовами договору розрахунки за кожну партію товару здійснюються в безготівковому порядку шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, що визначений у цьому Договорі.( п.п. 3.1., 3.2 Договору)

Розрахунок за фактично одержану партію товару здійснюється покупцем на підставі належним чином оформлених видаткових накладних та рахунків-фактур постачальника.

Згідно з п. 4.2., 4.3 Договору поставка товару - склад покупця. Вартість послуг по транспортуванню включена у вартість товару.

Разом з товаром постачальник передає покупцеві наступні супровідні документи: рахунок-фактуру, видаткову накладну. У разі якщо поставка здійснюється за рахунок покупця, постачальник передає покупцеві товарно-транспортні накладні.

Відповідно до п. 7.1. Договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до « 31» грудня 2020 р., а якщо жодна із Сторін не підтвердила письмово припинення дії цього Договору до дати такого припинення - він вважається продовженим на той же строк та на тих самих умовах.

Колегія суддів зазначає, що за умовами договору строки розрахунку за поставку товару не встановлено. Додаткових угод до договору щодо визначення строків розрахунку, позивачем не надано ні податкову органу, ні суду.

На виконання умов договору позивачем, як до податкового органу, так і до суду, надано договір , видаткові накладні, з яких вбачається, що поставка товару за цим договором здійснена в період з 16.12.2014 до 09.04.2015 на загальну суму 2 589 139,99 грн. (т. 1 а.с. 45-78)

Оплата за отриманий товар позивачем, на час розгляду справи в суді не здійснена, що визнається сторонами по справі.

У зв`язку з несплатою підприємством коштів за придбаний товар, у позивача виникла заборгованість у розмірі 2 589 139,99 грн. перед ФОП ОСОБА_1 , яка станом на 2017 рік залишилась незмінною, що підтверджується бухгалтерською довідкою від 27.02.2019 (т. 1 а.с. 150-151).

Колегія суддів зазначає, що постачальником вимоги договору виконані в квітні 2015, оплата товару позивачем не здійснена, строків розрахунку покупця з постачальником договором, або додатковими угодами до нього не встановлено, тому датою виникнення заборгованості слід вважати рік, в якому здійснено останню поставку, тобто грудень 2015 рік.

Також дату виникнення заборгованості, а саме - грудень 2015 р., встановлено актом попередньої перевірки у 2017 році, з якою погодився позивач.

Проте вирішуючи спір, судом першої інстанції не встановлено моменту у ФОП ОСОБА_1 виникнення права вимоги до позивача щодо виконання зобов`язання, які відповідали обов`язку покупця оплатити товар. Зробивши висновок, що кредиторська заборгованість перед контрагентом не є безнадійною, оскільки договір від 23.06.2014 №23/06/14 не розірваний та діє , суд не послався на норму права, застосуванню якої відповідає такий висновок.

Також, в якості доказів переривання перебігу строку позовної давності, судом першої інстанції враховано листування між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , а також акт звірки взаємних розрахунків від 10.02. 2017 , які надані позивачем до суду першої інстанції.

Наявні в справі листи свідчать про звернення позивача до ФОП ОСОБА_1 з проханням збільшення терміну оплати за товар за договором від 23.06.2014 (т. 1 а.с. 79), на який 26.01.2017 ОСОБА_1 повідомив, що питання надання додаткової відстрочки по сплаті вартості поставлених товарів буде вирішено після проведення звірки розрахунків (т. 1 а.с. 80).

Проте, колегія суддів зауважує, що договором від 23.06.2014 взагалі не встановлювався будь-який термін оплати.

10.02.2017 позивачем направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 акт звірки взаємних розрахунків від 10.02.2017 в якому визначено суму заборгованості позивача перед ФОП ОСОБА_1 в розмірі 2 589 139,99 грн (т. 1 а.с. 82).

24.02.2017 ОСОБА_1 повідомив позивача про надання додаткової відстрочки для погашення виниклої заборгованості - до 31.03.2020 включно (т. 1 а.с. 83).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що надані позивачем докази, зокрема листи та акт звірки, свідчать про визнання боргу перед ФОП ОСОБА_1 , що в свою чергу перериває перебіг позовної давності.

Колегія суддів вважає, вказані висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК України).

Частиною 5 вказаної статті визначено, що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Отже, переривання перебігу позовної давності пов`язується саме із вчиненням особою-боржником дії, тобто його активною поведінкою.

Зазначене відповідає правовому висновку викладеному в постанові Верховного Суду від 03.11.2020 по справі № 816/1707/15.

Натомість у даній справі, доказів на підтвердження погашення заборгованості в розмірі 2 589 139,99 грн перед фізичною особою-підприємцем з 2015 або вчинення інших конкретних дій, спрямованих на погашення боргу перед кредитором, позивачем не надано.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що наявні в справі листи від 12.01.2017 та від 24.02.2017 між позивачем та його контрагентом , не є належними доказами узгодження питання щодо строків оплати за договором, оскільки свідчать про наміри, які не оформлені у вигляді додаткової угоди до договору.

Акт звірки взаємних розрахунків від 10.02.2017 на час проведення податковим органом перевірки позивачем не надавався.

Статтею 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані: вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1 ПК); забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 ПК).

Абзацом 1 п. 44.6 цієї статті визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності (абзац другий пункту 44.7 ПК України).

Відповідно до ч.1 п.85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Цьому обов`язку кореспондує право контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків первинні фінансово-господарські, бухгалтерські та інші документи (в тому числі, засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) їх копії), що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою п. 85.4 ст. 85 ПК.

Отже, надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку.

Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів.

Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Аналогічного висновку щодо тлумачення наведених законодавчих норм дійшов і Верховний Суд, зокрема, в постановах від 06 серпня 2019 року у справі № 160/8441/18 (касаційне провадження № К/9901/16292/19) та від 29 травня 2020 року у справі № 826/27811/15 (касаційне провадження № К/9901/26364/18).

Вимоги ч.4 ст.9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

В порушення наведених процесуальних положень суд першої інстанції не перевірив обставини щодо ненадання платником під час здійснення перевірки акту звірки від 10.02.2017 .

Не враховано судом також й те, що представник позивача своїм підписом на сторінці 32 акта перевірки від 22.11.2019 підтвердив, що первинні, бухгалтерські та інші документи, використані при проведенні перевірки, достовірні, надані в повному обсязі, а додаткові (інші) документи, що свідчать про діяльність суб`єкта господарювання (спростовують викладені в акті перевірки факти) за період, що перевірявся, відсутні.

При цьому судом першої інстанцій не з`ясовано обставини щодо дотримання позивачем встановленого пунктами 44.6, 44.7 статті 44 ПК України порядку подання після закінчення контрольного заходу документів, визначених в акті перевірки як відсутні.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача не надав жодних доказів на підтвердження наявності обставин, які перешкоджали надати, зокрема акт звірки до перевірки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем витребовувались документи щодо встановлення обставин наявності у позивача кредиторської заборгованості та вчинення дій щодо її погашення, зокрема вимоги та претензійні роботи від ФОП ОСОБА_1 щодо сплати (погашення) заборгованості боржником та інші документи, які свідчать про фактичні операції та їх погашення, проте позивач відмовився надати вказані документи контролюючому органу, пославшись на їх відсутність.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не надав всі наявні у нього документи для проведення перевірки, в тому числі, й у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, у контролюючого органу були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податку на прибуток та визнати ці суми заниженими.

Щодо доводів позивача про можливості платника податку надати докази в підтвердження здійснення господарської операції не тільки під час перевірки, а і під час судового процесу, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд у рішеннях зазначив, що суд не може обмежити право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків органу доходів і зборів та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Колегія суддів зазначає, що подання нових доказів на стадії судового розгляду має місце у випадку об`єктивної неможливості їх надання під час проведення перевірки контролюючим органом.

Доказів не можливості надати до податкового органу документи на підтвердження обставин переривання строку позовної давності по заборгованості від 2015 року позивачем не надано.

При вирішенні справи судом враховано правову позицію Верховного Суду від 13.11.2020 по справі №813/6364/13-а.

Таким чином, контролюючий орган, приймаючи спірне податкове повідомлення рішення діяв в межах та на підставах, встановлених податковим законодавством.

Натомість, дійшовши висновку про те, що строк позовної давності щодо стягнення кредиторської заборгованості ФОП ОСОБА_1 ще не сплинув, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем не надавались докази, що свідчать про вчинення ним дій про визнання свого боргу, відповідно, висновки контролюючого органу були зроблені на підставі тих документів, які були в його розпорядженні.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для часткової зміни судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року по справі № 520/723/2020 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Підприємства об`єднання громадян "Енерго-Спектр"Громадської організації "Харківська обласна організація Всеукраїнської організації Союз осіб з інвалідністю України" - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 04.12.2020 року