Справа № 420/8388/20
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8388/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Марина П.П.,

секретаря Пивовар Т.В.,

за участю сторін:

від позивача - Десятніков М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в режимі відеоконференції адміністративний позов ОСОБА_1 до міністра соціальної політики України ОСОБА_2 про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позовом ОСОБА_1 до міністра соціальної політики України ОСОБА_2, в якій позивач просить:

визнати дії відповідача по зухвало - ганебному зволіканню власними службовими обов`язками незаконними, яке полягає у наданні якості відповідей на обґрунтовані скарги позивача зухвало - ганебні відписки, які не тільки не стосуються поставленого питання, а насамперед, суперечать здоровому глузду.

прийняти рішення, яким зобов`язати відповідача розглянути скаргу ОСОБА_1 від 27.06.2020 року у відповідності з Законом України «Про звернення громадян» та надати відповідь чому призначена ОСОБА_1 субсидія, не зважаючи на незмінені доходи і збільшені у рази тарифи систематично зменшується за розміром

стягнути з відповідача, нанесену їх незаконними діями моральну і матеріальну шкоду у розмірі 1500000 гривень за завдання ОСОБА_1 значної моральної та матеріальної шкоди та вчинення зухвало - ганебного знущання, шляхом надання у якості відповідей на обґрунтовані скарги зухвало - ганебні відписки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 27.06.2020 року він звернувся з відповідною скаргою до Міністра соціальної політики України ОСОБА_2 та майже через місяць отримав на свою обґрунтовану скаргу до Міністра соціальної політики України ОСОБА_2 чергову зухвало - ганебну відписку, за підписом заступника директора Департаменту реалізації державної соціальної політики ОСОБА_3 від 20.07.2020 року за № 4593/0/78-20/293. Отриману зухвало - ганебну відписку позивач повторно оскаржив до Міністра соціальної політики України ОСОБА_2, у прохальній частині якої попередив пані ОСОБА_2 , що у випадку отримання чергової ганебно - злочинної відписки обов`язково запросить її, з метою отримання відповіді по суті своїх скарг, до Одеського окружного адміністративного суду. Однак, листом від 17.08.2020 року за підписом директора Департаменту реалізації державної соціальної політики ОСОБА_4 позивач отримав чергову зухвало - злочинну відписку, цього разу лише у 2 рядки.

Позивач наголошує, що такий стан справ є не просто незаконним, а насамперед злочинно - корупційним.

Відповідач не скористалась своїм правом подання відзиву на адміністративний позов, у строк встановлений судом.

Ухвалою суду від 10.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції 23.11.2020 року позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача до судового засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заяв, клопотань щодо неможливості прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не надала.

В судовому засіданні 23.11.2020 року, судом, керуючись положеннями ст.250 КАС України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Як встановлено судом, позивач звернувся особисто до міністра соціальної політики України ОСОБА_2 зі скаргою від 27.06.2020 року, в якій просив:

надати відповідь чому призначена ОСОБА_1 субсидія, не зважаючи на незмінені доходи і збільшені у рази тарифи зменшена за розміром;

надати документ, згідно якого факт зменшення розміру субсидій, незважаючи на незмінені доходи і у рази збільшені тарифи, невідомо чому і з яких підстав взагалі таке стало можливим, для оскарження такого «рішення» посадовців Мінсоцполітики до Європейського суду з прав людини;

провести службове розслідування за фактом ганебно - зухвалого зволікання посадовими обов`язками, які полягають у злочинному зволіканні наданні відповіді на звернення навіть за дорученням службовців Офісу Президента України, та притягти вищезгаданих «добродіїв», а саме: громадян ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до суворої дисциплінарної відповідальності;

за фактом злочинного зволікання посадовими обов`язками і систематичного скерування скарг не за їх адресатом начальником головного управління Мінсоцполітики ОСОБА_6 та начальником управління державної соціальної допомоги Мінсоцполітики ОСОБА_5 звернутися з відповідною заявою про злочин до правоохоронного органу - ДБР України. (а.с. 4).

На скарги позивача, листом від 20.07.2020 №4593/0178-201293 надано відповідь за підписом заступника директора Департаменту реалізації державної соціальної політики В. Узядовського, позивачу надано відповідь. (а.с.6).

В подальшому позивач знов звернувся до міністра соціальної політики України ОСОБА_2 зі скаргою від 03.08.2020 року, в якій просив провести ретельне службове розслідування за фактом надання йому підпорядкованими міністру соціальної політики України ОСОБА_2 особами за дорученням Мінсоцполітики відписок, надати відповідь на питання, викладені у скарзі від 27.06.2020 року. (а.с. 5)

В листі від 5789/0/78-20/293 від 17.08.2020 року за підписом Директора Департаменту реалізації державної соціальної політики ОСОБА_4, зазначено, що розглянув звернення позивача, щодо призначення житлової субсидії, позивачу повідомляється, що листом Мінсоцполітики від 31.07.2020 №2442/0/5-20/29 були надані детальні роз`яснення з порушених позивачем питань.

Позивач вважає, дії відповідача щодо неналежного розгляду його скарги незаконними у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст.20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Як встановлено судом вище, позивач звернувся до міністра соціальної політики України ОСОБА_2, як до керівника органу посадові особи якого, на думку позивача здійснили неналежний розгляд попередніх звернень позивача, а також ініціювання та проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника головного управління Мінсоцполітики ОСОБА_6 та начальника управління державної соціальної допомоги Мінсоцполітики ОСОБА_5 та звернутися з відповідною заявою про злочин до правоохоронного органу - ДБР України.

Також позивач звернувся до міністра соціальної політики України ОСОБА_2 зі скаргою від 03.08.2020 року щодо не розгляду його скарги від 27.06.2020 року.

Листом від 20.07.2020 року №4593/0178-201293 за підписом заступника директора Департаменту з реалізації державної соціальної політики В. Узядовським, позивачу повідомлено, що Департаментом реалізації державної соціальної політики Міністерства соціальної політики розглянуто Ваші звернення, в тому числі які надійшли на Урядову гарячу лінію та електронну адресу, щодо призначення житлової субсидії та повідомляється.

Листом від 5789/0/78-20/293 від 17.08.2020 року за підписом Директора Департаменту реалізації державної соціальної політики ОСОБА_4, позивачу повідомлено, що на звернення позивача, щодо призначення житлової субсидії, позивачу надана відповідь листом Мінсоцполітики від 31.07.2020 №2442/0/5-20/29.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 Хе 848 (зі змінами) (далі - Положення), житлова субсидія призначаються з розмірі різниці між вартістю житлово-комунальних послуг у межах соціальних нормативів користування послугами та обсягом визначеного Кабінетом Міністрів України обов`язкового відсотка платежу.

Розмір обов`язкового відсотка платежу за житлово-комунальні послуги для отримувачів житлових субсидій визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1156 „Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії" (зі змінами).

Постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що з 01.10.2014 обов`язковий відсоток платежу для кожної сім`ї залежить від розміру середньомісячного сукупного доходу домогосподарства в розрахунку на одну особу та визначається індивідуально за єдиною формулою: середньомісячний дохід домогосподарства в розрахунку на одну особу ділиться на розмір прожиткового мінімуму (встановленого на 1 січня року, з якого призначається житлова субсидія) на одну особу в розрахунку на місяць (з 01.01.2019 - 1 853 грн; з 01.01.2020 - 2 027 грн), отриманий результат ділиться на 2, а потім множиться на 15 відсотків. Такий підхід забезпечує принцип соціальної справедливості - що менші доходи домогосподарства, то меншим є відсоток плати за житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 „Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунально обслуговування" (далі - Постанова № 409) визначено єдині для всієї Україні соціальні норми житла та соціальні нормативи користування комунальним послугами (далі - соціальні нормативи), в межах яких надаються пільги і житлові субсидії на оплату житлово-комунальних послуг та якою визначені соціальну норму житла для надання субсидій у розмірі 13,65 кв. м площі на одну особу та додатково 35,22 кв. м на домогосподарство, а також соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами для надання субсидій.

У разі використання комунальних послуг понад соціальної норми громадяни їх сплачують в повному обсязі самостійно.

Позивачу роз`яснено право оскаржити до Комісії або до суду рішення структурного підрозділу з питань соціального захисту населення щодо розміру призначено субсидії або про відмову в призначенні житлової субсидії.

Крім того, в листі зазначено, що Положенням передбачено, що призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних і містах (у разі їх створення) рад.

Так, відповідно до Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім`ї, протидії торгівлі людьми, відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, у сфері здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей.

Відповідно до п. 9 Положення Мінсоцполітики очолює Міністр, який призначається на посаду за поданням Прем`єр-міністра України і звільняється з посади Верховною Радою України.

Згідно з п.10 Положення Міністр, зокрема:

очолює Мінсоцполітики, здійснює керівництво його діяльністю;

ініціює питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників структурних підрозділів апарату центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, територіальних органів таких центральних органів виконавчої влади та їх заступників, а також керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління зазначених центральних органів виконавчої влади;

ініціює питання щодо проведення службового розслідування стосовно керівників центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, їх заступників, інших державних службовців і працівників апарату таких центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління зазначених центральних органів виконавчої влади;

призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Мінсоцполітики, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності;

дає обов`язкові до виконання державними службовцями та працівниками апарату Мінсоцполітики доручення;

здійснює інші повноваження, визначені законом.

Отже, розгляд порушених ОСОБА_1 питань у скарзі від 27.06.2020 року відносяться до компетенції безпосередньо Міністра соціальної політики України.

Однак, як вбачається з листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2020 року №4593/0178-201293, відповідь позивачу надана не Міністром соціальної політики України, не зважаючи на те, що питання порушені в скарзі відносяться до компетенції саме Міністра, відповідно до Положення.

Також з вказаної відповіді взагалі не можливо встановити на яке саме звернення позивача надається відповідь, оскільки у листі вказано, що Департаментом розглянуті звернення, в тому числі на Урядову лінію без зазначення реквізитів цих звернень (заява чи скарга, дати звернення, суті порушених питань в зверненні).

В свою чергу, судом встановлено, що лист Міністерства соціальної політики України від 20.07.2020 року №4593/0178-201293 взагалі не містить інформації стосовно порушених у скарзі позивача від 27.06.2020 року питань.

При цьому в листі від 17.08.2020 року №5789/0/78-20/293, зазначено, що листом Мінсоцполітики від 31.07.2020 №2442/0/5-20/29 надана відповідь лише з питань щодо призначення житлової субсидії.

Зазначене свідчить про те, що відповідачем не розглянута скарга позивача від 27.06.2020 року в порядку та строки встановлені Законом України «Про звернення громадян», оскільки відповідь Міністром соціальної політики України ОСОБА_2 з порушених позивачем питань не надана.

За результатами розгляду справи, керуючись положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне для ефективного захисту прав та інтересів позивача задовольнити позов позивача шляхом визнання протиправними дій міністра соціальної політики України ОСОБА_2 щодо не розгляду скарг ОСОБА_1 від 27.06.2020 року та від 03.08.2020 року та зобов`язання міністра соціальної політики України ОСОБА_2 повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 27.06.2020 року у відповідності з Законом України «Про звернення громадян» з урахування висновків суду.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнути з відповідача, нанесену їх незаконними діями моральну і матеріальну шкоду у розмірі 1500000,00 гривень за завдання ОСОБА_1 значної моральної та матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1174 Цивільного кодексу України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, враховуючи положення ст.1174 Цивільного кодексу України, котрими передбачено відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди, та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Згідно з частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовано Верховним Судом у Постанові від 10.04.2019р. у справі №464/3789/17, у якій зазначено, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Між тим, як встановлено судом, позивачем - ОСОБА_1 будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем - міністром соціальної політики України ОСОБА_2 моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, тощо, до матеріалів позовної заяви не додано, як і не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач, визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем, моральної, та матеріальної шкоди у розмірі 1500000 грн., а відтак, означена позовна вимога, на думку суду, не є обґрунтованою, підтвердженою доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що надана позивачем в якості обґрунтування поганого самопочуття з метою обґрунтування моральної шкоди виписка датована 22.01.2020 року (а.с. 29), натомість скарги позивача (які є, предметом розгляду у суді) датовані 27.06.2020 року та 03.08.2020 року, тобто після виписки із медичної карти, відтак означені події з погіршенням стану здоров`я позивача передували зверненню позивача з запитами до відповідача, але аж ніяк не стали наслідком дій чи бездіяльності відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до міністра соціальної політики України ОСОБА_2 про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії міністра соціальної політики України ОСОБА_2 щодо не розгляду скарг ОСОБА_1 від 27.06.2020 року та від 03.08.2020 року.

Зобов`язати міністра соціальної політики України ОСОБА_2 розглянути скаргу ОСОБА_1 від 27.06.2020 року у відповідності з Законом України «Про звернення громадян» з урахування висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 03.12.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: міністр соціальної політики України ОСОБА_2 (, адреса: АДРЕСА_2).

Суддя П.П. Марин

.