Справа № 160/12733/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

03 грудня 2020 р. Справа № 160/12733/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сліпець Н.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі відповідач), в якому просить:

- визнати дії уповноважених осіб Індустріального ВДВС (нова назва - Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з накладення арешту на майно за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках виконавчого провадження №АА951680 від 29.06.2005 року протиправними;

- зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено строк для усунення недоліків шляхом надання квитанції про сплату судового збору, а також заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин пропуску звернення.

23.10.2020 року позивач повідомив суд про виконання вимог ухвали від 13.10.2020 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 06.11.2020 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву до 05.11.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 03.04.2002 року АЕІ №698590 є власноком квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У квітні 2020 року йому стало відомо, що постановою Індустріального ВДВС від 29.06.2005 року АА 951680 накладено арешт на майно, що належить йому на праві власності. При цьому, при зверненні до Індустріального ВДВС із заявою про зняття арешту з майна, йому було відмовлено у задоволенні даної заяви. Позивач зазначає, що оскільки станом на 07.10.2020 року виконавча справа знищена, у зв`язку з тим, що закінчився термін її зберігання, а також враховуючи той факт, що встановити підстави накладення арешту не виявляється можливим, через незаконні дії уповноважених осіб відповідача він не може в повній мірі реалзувати право на власність надане Конституцією України. З вказаних підстав позивач просить зняти арешт з нерухомого майна.

06.11.2020 року на електронну адресу суду надійшов письмовий відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що згідно інформації, що міститься в АСВП, відсутні будь-які відомості про виконавче провадження щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 . Надати більш детальну інформацію не має можливості, оскільки виконавче провадження знищено на підставі п. 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої влади від 05.07.1999 року, відповідно до якої строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить три роки від дати відмови у відкритті виконавчого провадження або дати завершення виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 03.04.2002 року АЕІ №698590 є власноком квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.08.2020 року №221675940 щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 , копія якого наявна в матеріалах справи, в останньому наявна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме арешту вказаного нерухомого майна, вчиненого Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою Дніпровського міського нотаріального округу.

Вважаючи зазначений запис протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів з даним позовом.

Проте, дослідивши зазначений позов та долучені до нього докази, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до ч. 1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями ч. 1 ст. 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із ч. 3 ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.01.2020 року у справі №340/25/19, для визначення юрисдикції спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.08.2020 року №221675940 щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 , копія якої наявна в матеріалах справи, в останньому наявна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме арешту вказаного нерухомого майна, вчиненого Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою Дніпровського міського нотаріального округу.

З метою прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній адміністративній справі, суд ухвалою від 06.11.2020 року витребував у Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу належним чином завірені копії документів, що стали підставою для внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 , власник - ОСОБА_2 , про арешт нерухомого майна від 07.07.2005 року, реєстраційний номер обтяження 2162693.

02.12.2020 року на адресу суду від Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу надійшла копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.06.2005 року, на підставі якої були внесені відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_2 .

З постанови від 29.06.2005 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вбачається, що остання винесена державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Ситник Н.В. на виконання виконавчого листа №2-1278, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 26.09.2001 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку.

Отже, спірна постанова від 29.06.2005 року винесена державним виконавцем в рамках виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-1278 про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В свою чергу, приписами п.3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього кодексу малозначними справами є, зокрема, справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як зазначалось вище, виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження, та накладено арешт на квартиру, видано Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі № 2-1278 про стягнення аліментів.

З урахуванням наведеного, змісту і суті позовних вимог позивача, суд дійшов висновку, що даний позов належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вимоги ст. 287 КАС України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», цей спір підлягає розгляду судом, який видав виконавчий лист, тобто Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції, розгляд справи в порядку адміністративного судочинства суперечить ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справ, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що даний спір підлягає вирішенню в місцевому суді в порядку цивільного судочинства, суд вважає за необхідне закрити провадження у даній адміністративній справі.

Згідно із ч. 1 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За таких обставин, суд вважає необхідним роз`яснити позивачу його право звернутися до місцевого суду, в порядку та у строки передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно із ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, оскільки провадження у цій справі закрито з інших підстав, ніж у зв`язку з відмовою позивача від позову, тому сплачена позивачем сума судового збору згідно з квитанцією № 0.0..1 від 18.05.2020 року в сумі 840,80 грн. підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 238, 241-244, 248, 250, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України, роз`яснити позивачу, що розгляд даної позовної заяви відноситься до юрисдикції місцевого суду, в порядку та у строки передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з бюджету судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений відповідно до квитанції № 0.0..1 від 18.05.2020 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п. 15.1 п. 15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець