Справа № 240/16917/20
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Житомир справа № 240/16917/20

категорія 102010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання неправомірною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати неправомірною бездіяльність Національної поліції України в частині ненадання йому повної та достовірної інформації на його запит від 02 вересня 2020 року;

- зобов`язати Національну поліцію України надати йому повну та достовірну інформацію на його запит від 02 вересня 2020 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що звернувся до Національної поліції України із запитом на інформацію, однак відповідачем безпідставно не надано йому повну та достовірну інформацію на поданий запит.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

24.11.2020 до суду надійшло клопотання представника відповідача про заміну неналежного відповідача, у задоволенні якого відмовлено ухвалою суду від 03.12.2020.

Крім того, до суду надійшов відзив на адміністративний позов №72703/26/6-2020 від 23.11.2020, в якому представник відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.18-20).

Вказує, що за резолюцією керівництва Національної поліції, надісланий позивачем запит, доручено розглядати Департаменту кадрового забезпечення та Головному управлінню Національної поліції в Київській області, яким у свою чергу надано відповідь по суті запиту, а тому твердження позивача про ненадання відповіді на запит є безпідставним та необґрунтованим.

Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував обставини справи, перевірив доводи та надані докази, надав їм належну правову оцінку, проаналізував норми чинного законодавства України, оцінив їх у сукупності та дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 11.09.2020 у Національній поліції України зареєстровано запит позивача від 02.09.2020 (а.с.26).

У поданому запиті позивач просив надати інформацію:

- чи є працівником поліції громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в п.Кокайди, Джаргурганського району Сурхандарьїнської області республіки Узбекистан?;

- де знаходився працівник поліції ГУ НП в Київський області ОСОБА_2 04 вересня 2020 року?

- на роботі ? У відрядженні ? На лікарняному? У відпустці ? Вихідний?

Вказаний запит за резолюцією керівництва Національної поліції доручено розглядати Департаменту кадрового забезпечення та Головному управлінню Національної поліції в Київській області (а.с.24).

За змістом листа Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України № 7144/12/5/03-2020 від 19.11.2020 запит позивача до даного підрозділу не надходив.

Вказане свідчить, що розгляд запиту позивача здійснювався Головним управлінням Національної поліції в Київській області, відповідь на який викладено у листі №2657/209/12 від 15.09.2020 (а.с.28).

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність щодо надання повної та достовірної інформації на поданий запит звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до ст.1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 вищевказаного Закону визначене право на доступ до публічної інформації, яке гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак (ст.4 Закону № 2939-VI).

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI визначено, що доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з ст.12 вказаного Закону, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Пунктом першим частини першої статті 13 вищенаведеного Закону, передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

За приписами ч.1 ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

При цьому, порядок оформлення запитів на інформацію визначено ст. 19 Закону №2939-VI.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ч.1 ст.19 цього ж Закону).

Строк розгляду запитів на інформацію врегульований ст. 20 Закону № 2939-VI, згідно з частиною першою якої розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Приписами частини четвертої статті 20 Закону № 2939-VI визначено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 3 ст.22 вказаного Закону передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Крім того, пунктом 5.2.3 Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України (затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2004 року №1177) передбачено, щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін повинно бути прийняте рішення, зокрема, надіслати за належністю до іншого органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції апарату Міністерства внутрішніх справ України, закладів, установ підприємств, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, про що одночасно повідомити автора.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави вважати, що ОСОБА_1 мав право на отримання публічної інформації від органів виконавчої влади у строк передбачений ст.20 Закону № 2939-VI.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VIII).

Відтак, систему поліції складають: центральний орган управління поліцією; територіальні органи поліції (ч.1 ст.13 Закону № 580-VIII).

Згідно з ч.ч. 1-2 ст.15 Закону № 580-VIII територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Територіальні органи поліції утворює, ліквідовує та реорганізовує Кабінет Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій керівника поліції.

Як вказано у відзиві, пунктом 1 Положення про Головне управління Національної поліції в Київській області Головне управління Національної поліції в Київській області є територіальним органом Національної поліції та згідно із законодавством України реалізовує повноваження Національної поліції на території Київської області.

Відповідно до п. 17 даного Положення Головне управління є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

З огляду на викладені норми, слід відмітити, що у розпорядника інформації у разі направлення запиту належному розпоряднику виникає обов`язок одночасно повідомити про це запитувача такої інформації.

Як вже зазначалося, за резолюцією керівництва Національної поліції запит від 02.11.2020 доручено розглядати Департаменту кадрового забезпечення та Головному управлінню Національної поліції в Київській області, проте у порушення ст.22 Закону №2939-VI відповідачем одночасно не повідомлено про це запитувача такої інформації, що у свою чергу свідчить про протиправну бездіяльність Національної поліції України.

На спростування тверджень позивача та підтвердження надання відповіді на поданий позивачем запит від 02.09.2020, Національна поліція України до відзиву на позов додала лист Головного управління Національної поліції в Київській області №2657/109/12 від 15.09.2020 про надання відповіді (а.с.28).

Втім суд відмічає, що докази направлення такої відповіді на запит позивачу відповідачем теж не додано.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Національною поліцією, при надісланні запиту позивача від 02.09.2020 відповідно до вищевказаних норм за належністю безпідставно не проінформувала про це запитувача інформації чим порушено права та законні інтереси позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст.72 КАС України).

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням встановлених фактів, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Враховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10,Мсп601, Центральна Частина Києва, Київ,01601. РНОКПП/) про визнання неправомірною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати бездіяльність Національної поліції України в частині ненадання ОСОБА_1 повної та достовірної інформації на його запит від 02 вересня 2020 року протиправною.

Зобов`язати Національну поліцію України надати ОСОБА_1 повну та достовірну інформацію на його запит від 02 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст рішення складено: 03.12.2020.