Справа № 420/3172/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 р.м. ОдесаСправа № 420/3172/20

Головуючий в І інстанції: Балан Я.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 24.06.2020 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року по справі за позовом громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулась громадянка В`єтнаму ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 328753 від 05.03.2020 року про скасування громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну, скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 15.11.2010 року;

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 2324 від 12.12.2019 року про відмову в оформленні громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки на постійне проживання в Україні, прийняте за результатом розгляду заяви від 26.11.2019 року;

- зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити оформлення та видачу громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку із досягненням 25-річного віку за заявою від 26.11.2019 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року позов задоволено. Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 328753 від 05.03.2020 року про скасування громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну, скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 15.11.2010 року - визнано протиправним та скасовано. Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 2324 від 12.12.2019 року про відмову в оформленні громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки на постійне проживання в Україні, прийняте за результатом розгляду заяви від 26.11.2019 року - визнано протиправним та скасовано. Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити оформлення та видачу громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку із досягненням 25-річного віку, за заявою від 26.11.2019 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Представником позивача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам, що підтверджується паспортом № НОМЕР_3 , який виданий посольством В`єтнаму в Україні 20.01.2010 року.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , її брат ОСОБА_2 громадянин України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Іванівським РВ ГУМВС України в Одеській області 23 квітня 2010 року.

12 листопада 2010 року відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Одеській області прийнято рішення № 22/328753 про надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію».

15 листопада 2010 року ОСОБА_1 було видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 з безстроковим терміном дії.

30 листопада 2015 року прийняте рішення про скасування оформленого рішення про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_2 .

Громадянство України ОСОБА_2 припинено з 30 листопада 2015 року згідно довідки № 135/15 Управління ДМС України в Херсонській області.

05 листопада 2019 року у Нгуєн Ван Вінь Іванівським районним сектором ГУ ДМС України в Одеській області вилучено паспорт громадянина України.

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ДМС України в Одеській області із заявою щодо обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 25-річного віку.

12 грудня 2019 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення № 2324 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянці В`єтнаму ОСОБА_1 на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321

Також, ГУ ДМСУ в Одеській області було здійснено перевірку матеріалів справи щодо надання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 .

Висновком про розгляд матеріалів щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , затвердженим начальником ГУ ДМС України в Одеській області 05 березня 2020 року, зокрема, вважалось за доцільне скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області про надання дозволу на імміграцію. Видану посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 15.11.2010 року - визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню.

Рішенням ГУ ДМС України в Одеській області № 328753 від 05.03.2020 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, дозвіл ОСОБА_1 , виданий 12 листопада 2010 року, - скасований. Посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 15 листопада 2010 року - скасована.

Не погоджуючись з правомірністю рішень ГУ ДМС України в Одеській області щодо відмови в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання та скасування дозволу на імміграцію, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів виходить з наступного.

Так, 26.11.2019 року, позивач звернулась до ГУДМС України в Одеській області із заявою щодо обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 25-річного віку.

Оскаржуваним рішенням відповідача від 12.12.2019 року ОСОБА_1 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання згідно пп. 3 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321.

Згідно пп. 3 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Проте, відповідачем не визначено, які саме дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек та які відповідно не підтверджують надану позивачем інформацію.

Зі змісту відзиву на позовну заяву та поданої апеляційної скарги вбачається, що фактичною підставою для відмови в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання стали обставини щодо скасування позивачу дозволу на імміграцію.

Однак, станом на момент прийняття рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання, рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію було чинним.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване рішення про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання є протиправним та підлягає скасуванню, а позов у цій частині задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити оформлення та видачу посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку із досягненням 25-річного віку, за заявою від 26.11.2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Частина перша статті 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

В межах цієї справи та спірних правовідносин, з огляду на предмет правового регулювання для відповідача, як суб`єкта владних повноважень, існувало лише два варіанти встановлених законодавством дій, як то прийняти рішення про видачу посвідки на постійне проживання в Україні позивачу або відмови у такій видачі.

Як встановлено за матеріалами справи, за наслідками розгляду поданої заяви позивача, відповідачем відмовлено у видачі такої посвідки на підставі пп. 3 п. 62 Порядку від 25.04.2018 року № 321.

Розглядаючи дану справу, судом встановлено, що відповідачем не було виявлено невідповідностей даних поданої позивачем заяви та доданих до неї документів, ідентифіковано позивача, а прийняте відповідачем рішення відповідача про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання є протиправним.

За таких обставин, в межах цієї справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не допустив порушення втручання у дискреційні повноваження відповідача, та визнаючи протиправним та скасовуючи рішення відповідача, цілком обґрунтовано зобов`язав ГУДМС України в Одеській області здійснити оформлення та видачу позивачу посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку із досягненням 25-річного віку, за заявою від 26.11.2019 року.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 05.03.2020 року відповідачем було прийнято рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну, який виданий 12.11.2010 року.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію» (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення про скасування дозволу на імміграцію) дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з п. 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення про скасування дозволу на імміграцію), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до п. 22 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення про скасування дозволу на імміграцію), для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно з п. 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення про скасування дозволу на імміграцію), ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Відповідно до п. 24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення про скасування дозволу на імміграцію), рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

В якості підстави для скасування дозволу на імміграцію відповідач зазначив п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», а саме відповідач послався на те, що: дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Проте, відповідачем не встановлено подання позивачем для надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Також, під час розгляду справи відповідач не надав суду доказів про існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст. 12 Закону України «Про імміграцію», а саме: вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Разом з цим, як вірно зазначено судом першої інстанції, з аналізу Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року, вбачається, що процедура розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію є досить складною та, серед іншого, має часові обмеження (подання ініціатора скасування дозволу на імміграцію розглядається у місячний строк), передбачає також надсилання запитів для отримання додаткової інформації ініціатору подання, іншим органам виконавчої влади, відповідним юридичним і фізичним особам, а також запрошення для надання пояснень самих іммігрантів, стосовно яких розглядається таке питання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач порушив свій обов`язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел (від ініціатора подання, органів виконавчої влади, відповідних юридичних і фізичних осіб), необхідної для вирішення питання щодо скасування відповідного дозволу на імміграцію.

Крім того, при винесенні оскаржуваного рішення відповідач проігнорував обов`язок щодо запрошення для надання пояснень позивача стосовно якої і розглядалося відповідне питання про скасування дозволу на імміграцію.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має перевірити, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного та встановлених судом фактів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення про скасування дозволу на імміграцію діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому таке рішення є протиправним та належить до скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін

Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 07.12.2020 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька