Справа № 420/7478/20
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7478/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою Дочірнього підприємства ЛИДЕР до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство ЛИДЕР звернулося до суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови Управління Укртрансбезпеки в Одеській області №209469 від 27.07.2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.06.2020 р. працівниками Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на 232 км + 800 м автомобільної дороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ було проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля позивача DAF 95XF430 реєстра ційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом OZGUL FA10 реєстраційний номер НОМЕР_2 , що перевозив асфальтобетонну суміш, за результатами якого було зробле но висновок про перевищення вагових параметрів та складено наступні документи: талон №1534 від 10.06.2020 р. з результатами зважування; довідку №031610 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.06.2020 р.; акт №043009 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 10.06.2020 р.; акт №225019 проведення перевірки додержання вимог законодавства про авто мобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів авто мобільним транспортом від 10.06.2020 р.; розрахунок №329 від 10.06.2020 р. плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 10.06.2020 р. №043009.

За результатами розгляду вищевказаних документів Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області 27.07.2020 року прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №209469, якою стягнуто з позивача адміністративно-господарський штраф в сумі 34000,00 гривень.

Позивач вважає, що при здійсненні габаритно-вагового контролю було допущено числен ні порушення чинного законодавства, вагові параметри визначено невірно, акт про пере вищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів складено безпідставно, а постанова Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №209469 від 27.07.2020 р. є протиправною, враховуючи наступне.

З талону зважувального засобу, актів та довідки неможливо встановити, на яких вагах (якої марки, моделі, якими є їх заводський номер, технічні характеристики, поря док використання, можливі чи допустимі похибки) здійснювалося зважування. За відсутності такої інформації неможливо встановити, що зважування здійснювалося у відповідності до встановлених законодавством вимог ваговим обладнанням, призначеним та придатним для здійснення таких вимірювань.

Талон, у якому зафіксовано вагові показники навантажень на окремі напівосі та загальну масу автомобіля, не містить ніяких реквізитів зважувального засобу, які б дали змогу його ідентифікувати.

Крім того, зазначений талон не містить підписів ані особи, яка проводила зважування, ані водія автомобіля, який було зважено, в ньому відсутня інформація про марку та модель автомобіля, який зважували, а також про марку та модель напівпричепа і його реєстраційний номер.

За таких обставин, на думку позивача, вказаний талон не може вважатися допустимим та достовірним доказом реальної ваги транспортних засобів та навантажень на окремі осі.

Зважування транспортних засобів повинно було здійснюватися із застосуванням вагового обладнання, що відповідає встановленим законодавством вимогам, є справним та дає змогу встановити реальні вагові параметри транспортного засобу.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових транспортних засобів встановлено Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою КМ України від 27.06.2007 р. №879 (далі - Порядок).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку вимірювання (зважування) - це процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Особами, які проводили зважування та здійснювали оформлення його результа тів, така методика для визначення фактичної маси та навантаження на осі транспортно го засобу позивача не застосовувалась, оскільки до цього часу відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері метрології вона не затверджувалась.

Єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише "Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі М 218-02071168- 459:2006", розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом, атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром "Інститут Метрології", свідоцтво про атестацію №02-84-08.

Проте, вказана методика не розповсюджується на транспорті засоби з рідким та сипу чим вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі. Позивачем перевозився сипучий вантаж (асфальтобетон на суміш), який є рухомим під час кожної зміни напрямків руху чи швидкості авто мобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху. Результати зважування транспортного засобу з сипучим вантажем, що під час руху змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу, не мо жуть вважатися правильними, оскільки наведене вище за відсутності відповідної методики зважування свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з сипучим вантажем, що, у свою чергу, свідчить про безпідставність висновку про перевищення вагових обме жень на окремі осі та по загальній масі.

Як вбачається з наданої копії талону, інформацію про вагові параметри з якого перенесено в довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, від повідач вважає, що автомобіль позивача разом з вантажем мав фактичну повну масу 52,83 тонни, при нормативно допустимій масі 40,00 тонн.

При цьому, в талоні та довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю вказано осьові навантаження на 5 осей, а в акті про перевищення транспорт ним засобом нормативних вагових параметрів вказано осьові навантаження на 3 осі.

В акті №043009 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів пункті 10 зазначено нормативно допустиме осьове навантаження на третю вісь - 22,0 тонни, що дає підстави припустити, що особи, які проводили габаритно-ваговий контроль, вважали, що третя, четверта і п`ята осі утворюють строєну вісь.

Проте, в пункті 9 акта № 043009 не зазначено відстані між осями автомобіля позивача, а отже, такі відстані ними не вимірювалися, а тому висновок, що три осі утворюють строєну вісь, є лише їхнім припущенням.

З наданої квитанції зважувального засобу вбачається, що зважування проводило ся окремо по напівосям кожної осі і в подальшому додавалося. Але, враховуючи, що особи, які проводили габаритно-ваговий контроль, вважали, що третя, четверта і п`ята осі утворюють строєну вісь, визначення загального навантаження на строєну вісь шля хом сумування осьових навантажень на кожну окрему напіввісь є неправильним. При такій конструкції всі три осі автомобіля, які враховуються як одна строєна вісь, повинні зважуватись шляхом одночасного зважування таких трьох осей.

Про неправильність застосованого методу визначення загальної маси автомобіля та навантаження на окремі осі свідчить те, що відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів позивача маса автомобіля з напівпричепом без навантаження складає 14090 кг або 14,09 тонни (із розрахунку: 6890+7200=14090). Згідно з товарно-транспортною накладною ССИ №001 від 10.06.2020 р. цей автомобіль з перевозив асфальт масою 22,7 тонни. Таким чином, загальна маса навантаженого транспортного засобу складала 36,79 тонни (із розрахунку: 14,09 + 22,7 = 36,79), в той час як відповідачем внаслідок неправильного зважування визначено загальну масу автомобіля 52,83 тонни.

Відповідно до підпункту 6 пункту 2 Порядку вимірювальне і зважувальне обладнання це технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристи ки.

Згідно з пунктом 12 Порядку вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Пунктом 13 Порядку встановлено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до частин 1-4 ст.8 Закону України "Про метрологію та метрологічну дія льність" у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які за стосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби. Законодавчо ре гульовані засоби вимірювальної техніки, які мають елементи або функції настроювання,

повинні мати захист від вільного доступу до зазначених елементів і функцій (включаючи програмне забезпечення) з метою запобігання несанкціонованому втручанню. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробни цтва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.

На підтвердження проходження періодичної повірки зважувального обладнання відповідачем надано копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки - приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030Т-АS2-РWIА заводський №13-360 від 08.02.2019 р. №35-02/5319.

Згідно з пунктом 14 Порядку №879 вимоги до облаштування та технічного оснаще ння пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування затверджено наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 р. №255 Про затвердження Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на авто мобільних дорогах загального користування.

Відповідно до пункту 8 вказаних Вимог вимірювальне і вагове обладнання пересувно го пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології.

Оскільки у свідоцтві зазначено, що воно с чинним до 08.02.2020 року, а зважуван ня автомобіля позивача здійснювалося 10.06.2020 року, це свідчить про те, що для зважування використовувався ваговий прилад, який на дату зважування не пройшов повірку після спливу останнього міжповірочного інтервалу, а отже, його використання в пері од, коли здійснювався габаритно-ваговий контроль транспортних засобів позивача, було пря мо заборонене пунктом 13 Порядку №879, а також іншими зазначеними вище нормативними актами, а тому отримані внаслідок такого зважування результати не можуть вважатися достовірними.

Враховуючи, що згідно з пунктом 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМ України від 08.11.2006 р. №1567, акт за формою згідно з додатком 3 складається лише у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транс порт, то в даному випадку для складання акта №225019 проведення перевірки додержа ння вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 10.06.2020 р. законних підстав не було.

За таких обставин відсутні також підстави для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу за результатами розгляду вищевказаного акта, а тому постанова Управління Укртрансбезпеки в Одеській області №209469 від 27.07.2020 р. є протиправною.

Також позивач зазначив, що оскаржувана постанова не містить конкретної інформації про допущене позива чем порушення законодавства про автомобільний транспорт, але в ній вказано, що відповідальність за нього передбачена ч.1 абз.16 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт, тобто за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Але отримання такого дозволу відповідно до чинного законодавства при перевезенні сипучих вантажів неможливе.

Так, статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт визначено пере лік документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів. Згідно з частиною 4 цієї статті у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків. В даному випадку транспортним засобом позивача перевозилася асфальтобетонна суміш - сипучий вантаж, який є подільним.

Відповідно до пункту 22.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 р., рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

В даному випадку позивачем перевозився саме подільний вантаж, оскільки готову асфальтобетонну суміш можна розподілити на частини будь-якої ваги та перевозити їх окремим транспортними засобами.

За таких обставин дозвіл на перевезення такого вантажу в обсягах, більших, ніж передбачено пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, відповідно до чинного законодавства виданий бути не може.

З урахуванням зазначеного, позивач вважає, що оскаржувану постанову відповідача не можна вважати такою, що вчинена (прийнята) у межах та у спосіб, що визначені Кон ституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, пропорційно.

02.09.2020 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві відповідач зазначив, що 10.06.2020 року інспекторами Чорноморського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки (Херсонська область) в пункті габаритно-вагового контролю здійснено ваговий контроль автомобіля, що належить позивачу, де встановлено порушення , на що складено відповідні матеріали перевірки. При зважуванні виявлено перевантаження по загальній масі, на що відповідачем нараховано штрафну санкцію, а також на строєну вісь автомобіля, на параметри перевищення за якою штрафна санкція не нараховувалась. При нормативно допустимій масі 40 тонн перевищення склало 12,83 тонни, тобто 32,075%, що було підставою для застосування штрафної санкції 34000 грн у відповідності до абз.16 частини 1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Рейдовою перевіркою було встановлено відсутність у позивача в порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами загального користування.

Твердження позивача про неправильність порядку зважування та застосування відповідної методики зважування відповідач вважає необґрунтованими, посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02.08.2018 року у справі № 820/1420/17 (пункти 7, 47).

Відповідач зазначив, що ваги, якими проводилося зважування, є своєчасно повіреними, що підтверджується свідоцтвом про їх повірку, що додані до відзиву. Свідоцтво про повірку, що додані представником позивача до позову, отримані ним за одним з адвокатських запитів по одній з чотирьох судових справ, що слухаються в суді. Зазначене свідоцтво стосується інших правовідносин.

Стосовно невимірювання інспекторами відстані по строєній осі відповідач зазначив, що перевантаження по строєній осі не було підставою для застосування штрафної санкції оскаржуваною постановою.

Інші твердження позивача, на підставі яких ним робиться висновок про протиправність постанови, відповідач вважав припущеннями, які законодавчо не обгрунтовані.

На розгляд справи по застосуванню штрафної санкції позивач викликався завчасно, що підтверджується запрошенням з розпискою про отримання його позивачем.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою судді від 11.08.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 03.09.2020 року на 15:30 год. Для подання учасниками справи решти заяв по суті справи у підготовчому засіданні оголошено перерву до 25.09.2020 року до 10 год. 30 хв.

Підготовче засідання, призначене на 25.09.2020 року на 10 год. 30 хв., перенесене на 09.10.2020 року на 09 год. 30 хв. у зв`язку з розглядом судом термінової справи, пов`язаної з виборчим процесом місцевих виборів.

Ухвалою від 09.10.2020 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, суд продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Ухвалою від 09.10.2020 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 05.11.2020 року об 11 год. 30 хв.

У судове засідання, призначене на 05 листопада 2020 року на 11 год. 30 хв., сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

05.11.2020 року на електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження разом з заявою про відшкодування судових витрат.

Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ДП «ЛИДЕР» (ідентифікаційний код 34168990) зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 03.02.2006 року за № 1 543 102 0000 001348. Основним видам економічної діяльності підприємства є «Будівництво житлових і нежитлових будівель» (КВЕД 41.20). Вказане підтверджується випискою з Реєстру № 560718 від 24.09.2013р. (а.с.27).

10.06.2020 року працівниками Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на 232 км + 800 м автомобільної дороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ було проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля DAF 95XF430 реєстра ційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом OZGUL НОМЕР_3 реєстраційний номер НОМЕР_2 , що перевозив асфальтобетонну суміш. Даний автомобіль та причеп належать на праві власності ДП «ЛИДЕР», що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та НОМЕР_5 відповідно (а.с.20).

За результатами габаритно-вагового контролю складено наступні документи: талон №1534 від 10.06.2020 р. з результатами зважування; довідку №031610 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.06.2020 р.; акт №043009 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 10.06.2020 р.; акт №225019 проведення перевірки додержання вимог законодавства про авто мобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів авто мобільним транспортом від 10.06.2020 р.; розрахунок №329 від 10.06.2020 р. плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 10.06.2020 р. №043009 (а.с.15-18).

Відповідно до талону №1534 від 10.06.2020 року з результатами зважування, довідки № 031610 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.06.2020 року, акту №043009 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 10.06.2020 року повна маса транспортного засобу позивача склала 52,830 тонн при нормативно допустимій 40 тонн.

Згідно акту №225019 проведення перевірки додержання вимог законодавства про авто мобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів авто мобільним транспортом від 10.06.2020 року під час перевірки виявлено порушення: перевищення встановлених п.22.5 ПДР вагових норм понад 20% (32,075%) при перевезенні вантажу (асфальт) без відповідного дозволу, за яке передбачена відповідальність статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За результатами розгляду вищевказаних документів Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області 27.07.2020 року прийнято постанову №209469 про застосування до ДП «ЛИДЕР» на підставі абз. 16 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт адміністративно-господарського штрафу в розмірі 34000 грн (а.с.19).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України Про автомобільний транспорт, зокрема, визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 3 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Згідно ст.6 Закону України Про автомобільний транспорт, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до ст.48 Закону України Про автомобільний транспорт автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:

для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до абз. 16 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567 (далі Порядок №1567).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з пунктом 3 Порядку №1567, органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Пунктом 4 Порядку №1567 регламентовано, що контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю, зокрема, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до пункту 21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно п.25 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до пункту 26 Порядку №1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Згідно п.27 Порядку №1567, у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Беручи до уваги, що позивач двічі повідомлявся у встановленому законом порядку про розгляд справи про порушення, перший раз за клопотанням позивача розгляд справи було відкладено, враховуючи встановлені пунктом 25 Порядку №1567 строки розгляду справи, а також приписи п.27 вказаного Порядку, суд вважає, що процедура розгляду справи відповідачем була дотримана, а тому доводи позивача про розгляд справи за його відсутності суд до уваги не бере.

Також суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що талон зважування оформлений неналежним чином через відсутність на ньому підпису посадової особи, яка проводила зважування, водія автомобіля, який зважувався, марки та моделі автомобіля, що робить його неналежним доказом, а відповідно неналежними доказами є і документи, складені на підставі цього талону.

При цьому суд враховує, що талон зважування формується в автоматичному режимі, містить дату та час зважування, державний номер транспортного засобу, який зважувався, режим зважування, і місце для підпису працівника та водія, а також моделі та марки автомобіля не передбачає. Посилань на нормативний акт, який би передбачав на талоні зважування зазначення тих реквізитів, про які вказує позивач, останній суду не навів. Тому зазначений талон у сукупності з іншими документами, складеними уповноваженими посадовими особами Укртрансбезпеки (акти, довідка), в яких відображені результати габаритно-вагового контролю, наявні підписи та прізвища посадових осіб та водія, марки та номери автомобіля та причепу, на думку суду, неможна вважати неналежними доказами з наведених вище підстав.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових транспортних засобів встановлено Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою КМ України від 27.06.2007 р. №879 (далі Порядок № 879).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) - це процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Відповідно до підпункту 6 пункту 2 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання - це технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристи ки.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповнова женим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Пунктом 13 Порядку № 879 встановлено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Згідно з пунктом 14 Порядку №879 вимоги до облаштування та технічного оснаще ння пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування затверджено наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 р. №255 Про затвердження Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на авто мобільних дорогах загального користування.

Відповідно до пункту 8 вказаних Вимог вимірювальне і вагове обладнання пересувно го пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології.

Відповідно до частин 1-4 ст.8 Закону України "Про метрологію та метрологічну дія льність" у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які за стосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби. Законодавчо ре гульовані засоби вимірювальної техніки, які мають елементи або функції настроювання, повинні мати захист від вільного доступу до зазначених елементів і функцій (включаючи програмне забезпечення) з метою запобігання несанкціонованому втручанню. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробни цтва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження проходження періодичної повірки зважувального обладнання, за допомогою якого зважувався транспортний засіб позивача, Укртрансбезпекою на авдокатський запит представника позивача листом від 16.07.2020 року № 5405/03/15-20 було надано копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/5319 від 08.02.2019 року на прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030Т-АS2-РWIА заводський №13-360.

У даному Свідоцтві зазначено, що воно чинне до 08.02.2020 року, а зважуван ня автомобіля позивача здійснювалося 10.06.2020 року.

Таким чином, на дату зважування автомобіля позивача сплинув міжповірочний інтервал законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки 030Т-АS2-РWIА заводський №13-360, і чергову повірку вказаний засіб не пройшов, а тому його використання в пері од, коли здійснювався габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача, пря мо заборонене пунктом 13 Порядку №879.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, стосовно того, що зазначене вище Свідоцтво було надано позивачу на запит по іншій судовій справі, суд до уваги не бере, оскільки з оглянутих судом у попередньому судовому засіданні оригіналів документів, наданих на запит адвоката, вбачається, що вказане Свідоцтво надане разом з іншими документами, що стосуються саме даної справи (акт про проведення перевірки № 225019 талон зважування 1534 від 10.06.2020 року, розрахунок плати за проїзд 329 від 10.06.2020 року, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 043009 від 10.06.2020 року, довідка № 031610 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.06.2020 року), вказані документи були прошиті директором Департаменту Укртрансбезпеки Шапочка Сергієм та скріплені печаткою.

За таких обставин, додане до відзиву відповідача Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П0, чинне до 22.04.2021 року на інший прилад для зважування 030Т-AS2-PWIA заводський № 415 суд до уваги не бере, оскільки жодного доказу, що саме цим приладом для зважування вимірювалася маса транспортного засобу позивача, відповідач суду не надав, при тому що надані Державною службою з безпеки на транспорті на адвокатський запит документи підтверждують використання приладу 030Т-АS2-РWIА заводський №13-360.

За викладених обставин, результати зважування транспортного засобу позивача 10.06.2020 року неможна вважати достовірними.

При цьому суд також враховує інші надані позивачем документи товарно-транспортну накладну ССИ №001 від 10.06.2020 р., згідно якої маса вантажу становить 22,7 тонни, та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів позивача, згідно яких маса автомобіля з напівпричепом без навантаження складає 14090 кг або 14,09 тонни (із розрахунку: 6890+7200=14090). Таким чином, загальна маса навантаженого транспортного засобу складала 36,79 тонни (14,09т + 22,7т = 36,79т).

Інші доводи позивача стосовно неправильного обчислення навантаження на осі транспортного засобу позивача (складання навантаження на півосі та додавання виміряної маси по трьом осям, які відповідач вважає строєною віссю, особливості зважування супичих вантажів), на думку суду, не мають значення для вирішення даної справи, оскільки оскражувана постанова прийнята без урахування перевантаження на строєну вісь, а для вимірювання загальної маси транспортного засобу зазначені обставини не мають значення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, беручи до уваги використання відповідачем для зважування транспортного засобу позивача приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030Т-АS2-РWIА заводський №13-360, на який сплинув термін чинності Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 35-02/5319 від 08.02.2019 року, та який станом на 10.06.2020 року не пройшов чергову повірку, через що результати зважування транспортного засобу позивача 10.06.2020 року неможна вважати достовірними, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 209469 від 27 липня 2020 року, згідно якої ДП «Лидер» притягнуто до відповідальності, передбаченої абз. 16 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт, та якою на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 34000 грн., є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач, в свою чергу, не довів суду правомірність оскаржуваної постанови, а тому адміністративний позов ДП «ЛИДЕР» підлягає повному задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч.ч. 2-5 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст.134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.ч. 7, 9 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судові витрати позивача складаються з судового збору, сплаченого позивачем в розмірі 2102 грн., а також витрат на провову допомогу в розмірі 3000 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду договір про надання правової допомоги № 02/04/20 від 28.04.2020 року з додатковою угодою № 3 від 28.07.2020 року, рахунок № 03/07/20 від 28.07.2020 року, платіжне доручення № 3217 від 29.07.2020 року про сплату за послуги згідно рахунків № 02/07/20 від 27.07.2020 та № 03/07/20 від 28.07.2020 на суму 6200 грн, заява про відшкодування судових витрат, в якій наведено їх розрахунок.

Заявлені витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Обгрунтованого клопотання про зменшення розміру судових витрат відповідач не подавав.

Тому суд вважає, що стягненню з відповідача як суб`єкта владних повноважень підлягають судові витрати в розмірі 5102 грн.

Оскільки відповідач не є самостійною юридичною особою, а є територіальним органом Державної служби України з безпеки на транспорті, судові витрати належить стягнути з останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 132, 134, ч.1 ст.139, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, 241-246, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Дочірнього підприємства ЛИДЕР (адреса: вул. Вільямса Академіка, 83, Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область, 65496, ) до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (адреса: вул. Успенська, 4, м. Одеса, 65014) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області № 209469 від 27.07.2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (адреса: проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) на користь Дочірнього підприємства ЛИДЕР (адреса: вул. Вільямса Академіка, 83, Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область, 65496, ) судові витрати в сумі 5102 грн. (п`ять тисяч сто дві гривні).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Андрухів

.