Справа № 300/2798/20
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р. справа № 300/2798/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у видачі позивачу довідки про наявний страховий стаж для призначення тимчасової державної соціальної допомоги, а також зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 у страховий стаж період роботи з 09.07.1993 по 28.03.1995 у АТ «Карпати» та період отримання допомоги по безробіттю у центрі зайнятості з 02.03.1992 по 24.02.1993 для призначення з 12.05.2020 тимчасової соціальної допомоги непрацюючій особі та видати позивачу встановленої форми довідку про наявний страховий стаж у двох примірниках для призначення, починаючи з 12.05.2020 тимчасової соціальної допомоги непрацюючій особі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з досягненням нею віку, визначеного частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (59 років 6 місяців), та наявності більше 15 років страхового стажу у позивача виникло право на отримання тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату. Однак, на заяву позивача відповідач майже через місяць з моменту подання заяви безпідставно відмовив у видачі довідки, вказавши, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 14 років і 5 місяців при необхідних 15 роках для призначення тимчасової державної соціальної допомоги та не зарахував у її страховий стаж період роботи з 09.07.1993 по 28.03.1995 в АТ «Карпати». Позивач вважає такі дії пенсійного органу протиправними та такими, що не відповідають діючому законодавству, порушують її конституційне право на соціальний захист.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку із усуненням недоліків, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 16.11.2020. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 28-35). Просила суд в задоволенні позову відмовити та зазначила, що Головним управлінням було надіслано позивачу відповідь №2862-2768/В-02/8-0900/20 від 23.09.2020 на її письмове звернення про неможливість зарахувати період роботи з 09.07.1993 по 28.03.1995 в АТ «Карпати», оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 в записі про звільнення з роботи відсутня дата наказу. Щодо заявлених вимог ОСОБА_1 у позовній заяві стосовно зарахування їй у страховий стаж періоду отримання допомоги по безробіттю у центрі зайнятості з 02.03.1992 по 24.02.1993 представник відповідача зазначила, що такий період роботи, зазначений у записах №9 та №10 трудової книжки НОМЕР_1 Головним управлінням було зараховано позивачу у страховий стаж. З врахуванням вищенаведеного періоду, страховий стаж ОСОБА_1 становить 14 років 5 місяців 22 дні, що підтверджується копією протоколу розрахунку стажу №38. У зв`язку з вищезазначеним, відповідач вважає заявлені вимоги позивача безпідставними. Оскільки наявний страховий стаж ОСОБА_1 складає менше 15 років, то у Головного управління відсутні правові підстави для видачі довідки про наявний страховий стаж у двох примірниках для призначення, починаючи з 12.05.2020 тимчасової соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла віку, визначеного частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку відсутністю страхового стажу. Зазначені обставини, на думку представника відповідача, доводять правомірність відмови в призначенні пенсії позивачу.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 31.08.2020 звернулася до відповідача із заявою про видачу довідки про наявний страховий стаж, передбаченої Порядком призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсію від 27.12.2017 за №1098 (а.с. 10).

Листом №2862-2768/В-02/8-0900/20 від 23.09.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовило у видачі довідки, затвердженої вищевказаним Порядком, оскільки відсутній необхідний страховий стаж (а.с. 11). У вказаному листі відповідач зазначив, що страховий стаж позивача становить 14 років 5 місяців. При цьому, до страхового стажу не врахований період роботи з 09.07.1993 по 28.03.1995 в АТ «Карпати», оскільки в трудовій книжці в записі про звільнення з роботи відсутня дата наказу.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Зі змісту частини 3 статті 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 за №1098 затверджено Порядок призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату (далі - Порядок №1098).

В силу пункту 1 Порядку №1098, цей Порядок визначає механізм призначення у період з 01.01.2018 по 31.12.2020 тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті (далі - тимчасова допомога), за наявності в неї не менш як 15 років страхового стажу, та її виплати.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №1098, під час досягнення пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особа звертається до органів Пенсійного фонду України із заявою про видачу довідки про наявний страховий стаж.

Довідка про наявний страховий стаж за формою згідно з додатком видається органами Пенсійного фонду України за заявою особи, до якої додаються копія трудової книжки та у разі потреби документи, що підтверджують трудовий стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 (далі - Порядок №637).

Обчислення страхового стажу проводиться відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Органи Пенсійного фонду України надсилають (або надають під особистий підпис у журналі реєстрації видачі довідок) особі довідку про наявний страховий стаж у двох примірниках та пам`ятку про порядок призначення тимчасової допомоги у формі, затвердженій Мінсоцполітики, як правило, в день звернення, але не пізніше ніж через п`ять робочих днів.

Отже, передбачена Порядком №1098 довідка видається в разі досягнення особою пенсійного віку та наявності у неї страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до положень статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а (адміністративне провадження № К/9901/2310/18).

Крім того, згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як уже встановлено судом, станом на день подання заяви про видачу довідки про наявний страховий стаж позивач досягла передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообо`язкове державне пенсійне страхування» віку - 59 років 6 місяців.

Відповідач листом №2862-2768/В-02/8-0900/20 від 23.09.2020відмовив у видачі такої довідки, оскільки відсутній необхідний страховий стаж. Страховий стаж позивача становить 14 років 5 місяців. При цьому, до страхового стажу не врахований період роботи з 09.07.1993 по 28.03.1995 в АТ «Карпати», оскільки в трудовій книжці в записі про звільнення з роботи відсутня дата наказу.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд також звертає увагу, що пенсійний орган зобов`язаний призначати, здійснювати нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, ніж положення постанов Пенсійного Фонду України. Зазначений Закон не передбачає надання первинних документів у разі наявності відомостей про роботу в трудовій книжці.

Як встановив суд, позивач разом із заявою подав до Пенсійного фонду трудову книжку, яка містить записи та підтверджує роботу позивача у оскаржений період. Так, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , позивач 09.07.1993 прийнята різноробочою в акціонерне товариство «Карпати» (запис №11); 28.03.1995 - робота у акціонерному товаристві «Карпати» припинена у зв`язку із ліквідацією колгоспу (запис №12) (а.с. 9).

Вказані записи у трудовій книжці скріплені підписами вповноваженої особи роботодавця та відповідними печатками.

Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем.

Щодо доводів відповідача про те, що в записі про звільнення з роботи відсутня дата наказу, суд зазначає, що відповідно до п. 2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Більше того, суд зауважує, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №677/277/17, від 06.02.2018 у справі №677/277/17, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Отже, період роботи ОСОБА_1 з 09.07.1993 по 28.03.1995 у АТ «Карпати», на переконання суду, підтверджений згідно з записами трудової книжки позивача НОМЕР_1 (записи трудової книжки № 11-12 ). Крім того, відповідачем не оспорюється той факт, що вказана трудова книжка належить саме ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд констатує про безпідставність позовних вимог позивача щодо протиправності відмови відповідача зарахувати до стажу період отримання допомоги по безробіттю у центрі зайнятості з 02.03.1992 по 24.02.1993, оскільки, як свідчать матеріали справи та зміст відзиву, вказаний спірний період пенсійним органом зарахований позивачу до її стажу.

Крім того, суд зазначає, що оскільки трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а записи у трудовій книжці позивача наявні, тому підстави не враховувати вказані у трудовій книжці спірні періоди роботи позивача у відповідача відсутні.

Водночас, як встановлено судом, відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 09.07.1993 по 28.03.1995 у АТ «Карпати», так як вказані періоди роботи позивача підтверджується належними та допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи, що страховий стаж позивача в загальній сукупності становить більше 15 років, тому суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права для видачі їй довідки про наявний страховий стаж, внаслідок чого дії відповідача щодо відмови у видачі довідки, передбаченої Порядком №1098, є протиправними.

Додатково суд зазначає на порушення відповідачем строку на видачу довідки про наявний страховий стаж, який, згідно пункту 4 Порядку №1098 не може бути більше як п`ять робочих днів. Так, позивач звернулась до відповідача про видачу їй довідки про наявний страховий стаж 31.08.2020, при цьому, відповідач протиправно відмовив у видачі довідки листом №2862-2768/В-02/8-0900/20 від 23.09.2020.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь позивача підлягає частковому стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) у видачі ОСОБА_1 довідки про наявний страховий стаж для призначення тимчасової державної соціальної допомоги.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С.Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) зарахувати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) у страховий стаж період роботи з 09.07.1993 по 28.03.1995 у АТ «Карпати» для призначення з 12.05.2020 тимчасової соціальної допомоги непрацюючій особі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) видати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) встановленої форми довідку про наявний страховий стаж у двох примірниках для призначення, починаючи з 12.05.2020 тимчасової соціальної допомоги непрацюючій особі.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) частину сплаченого ним судового збору в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.