Справа № 463/11590/20
Суддя: Стрепко Н. Л.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/463/239/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань Онишкевича О.І.,

перекладача Свередюк А.Т.,

представника позивача Антоніва В.В.,

відповідача ОСОБА_1

(ISMAIL ALHAJI ALI),

представника відповідача Самолюка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом Львівського прикордонного загону (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про примусове видворення іноземця за межі території України та його затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ; про затримання громадянина Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк визначений ст. 289 КАСУ.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 травня 2019 року о 20:20 год. в пункті пропуску «Шегині», на території Мостиського району Львівської області було виявлено громадянина Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пред`явив на паспортний контроль паспортний документ з ознаками підробки. 29 травня 2019 року Яворівським районним судом громадянина Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. 27 травня 2019 року начальником Мостиського прикордонного загону відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення з України, яке громадянин Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не виконав, у зв`язку із відсутністю коштів та документа, який надає право на перетинання державного кордону. Родинні зв`язки у вищевказаного громадянина на території України відсутні. Україну він розглядає як транзитну країну для подальшого незаконного потрапляння до країн західної Європи, з метою пошуку кращих умов проживання. 29 травня 2019 року рішенням Мостиського районного суду Львівської області відповідача затримано з метою ідентифікації, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. 19 серпня 2019 року громадянина Ізмаіл ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) було поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України у Волинській області. 25 листопада 2019 року відповідача було звільнено з ПТПІ, оскільки термін його затримання закінчився. 26 листопада 2019 року громадянина Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в місті Мостиська було затримано за порушення правил прикордонного режиму, а саме перебування в контрольованому прикордонному районі без належних документів, що свідчить про те, що вказана особа систематично порушує законодавство України з прикордонних питань. 28 листопада 2019 року Мостиським районним судом Львівської області було прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації, громадянина Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. 17 грудня 2019 року відповідача було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України у Чернігівській області, з місцем розташування АДРЕСА_1 , де він зараз перебуває. Відносно відповідача Мостиським прикордонним загоном в межах своєї компетенції вживались заходи щодо встановлення його особи, а саме: через можливості департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, Посольства України в Російській Федерації до Посольства Республіки Гана в Російській Федерації направлено матеріали для ідентифікації. В підтвердження громадянства відповідача, Посольством Республіки Гана видано проїзний документ на повернення до країни походження громадянину Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки відповідач здійснив спробу незаконно, перетнути державний кордон з України в Республіку Польща, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону № 3773-VI, не має, у нього відсутні документи, що дають право на перетин державного кордону, кошти для повернення до країни походження, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження не має, а також в останнього відсутнє бажання щодо самостійного повернення на батьківщину, позов просить задовольнити.

Позов надійшов до суду 2 грудня 2020 року та ухвалою суду від 2 грудня 2020 року прийнято такий до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено таку до судового розгляду та доручено Чернігівському пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України забезпечити проведення судового засідання у режимі відеоконференції із участю відповідача громадянина Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).
В судовому засіданні 2 грудня 2020 року в розгляді справи оголошено перерву у зв`язку з бажанням відповідача скористатись правовою допомогою та ухвалою суду від 2 грудня 2020 року повторно доручено Чернігівському пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України забезпечити проведення судового засідання у режимі відеоконференції із участю відповідача громадянина Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).
В судовому засіданні 3 грудня 2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених вище мотивів, просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що готовий придбати квиток і самостійно залишити територію України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вказав, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки закінчився вісімнадцяти місячний строк затримання відповідача на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області, відсутнє рішення про повернення відповідача. Просив в задоволені позову відмовити.

Заслухавши доводи представника позивача, пояснення відповідача та його представника, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, в тому числі в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземця або осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 4 листопада 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11 вересня 1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Водночас, відповідно до ст. 8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частинами 1, 2 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 77 КАС України передбачено на кого покладено обов`язок доказування, зокрема частиною першою вказаної статті визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Також відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частинами 2, 4 ст. 79 КАС України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
Як вбачається з позову, позивач покликається на те, що відповідач здійснив спробу незаконно перетнути державний кордон з України в Республіку Польща, підстав для законного перебування на території України у нього не має, в останнього відсутні документи, що дають право на перетин державного кордону, кошти для повернення до країни походження, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження не має, а також в останнього відсутнє бажання щодо самостійного повернення на батьківщину. Водночас, жодних доказів наведеного до позову не долучено, натомість матеріали справи містять копію тимчасового посвідчення особи та дорожнього сертифікату до такого, виданих відповідачу Посольством Республіки Гана в Російській Федерації 8 жовтня 2020 року, без перекладу.

Також позивачем не долучено до позову рішення про примусове повернення відповідача до країни походження та доказів того, що останній ухиляється від виконання такого.

Окрім того, матеріали позову не містять доказів на підтвердження факту коли відповідача було затримано та у зв`язку з чим останній утримується в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, що унеможливлює обрахування строку його затримання з метою дотримання вимог ч. 11 ст. 289 КАС України.

Беручи до уваги наведене вище та те, що позивачем не виконано його обов`язок щодо доведення тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, суд приходить до висновку, що даний позов є необґрунтованим та таким, що до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 6, 8, 9, 44, 77, 79, 246, 250, 289, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні позову Львівського прикордонного загону (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про примусове видворення іноземця за межі території України та його затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 289, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 .

Відповідач: громадянин Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування: АДРЕСА_3 , Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

Суддя: Стрепко Н.Л.