Справа № 500/2899/20
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2899/20

04 грудня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови від 09.09.2020 року за ВП62548533,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківське) про закінчення виконавчого провадження від 09.09.2020 ВП№62548533.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконанні у відповідача перебувало рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.04.2018 у справі №819/70/18, яким визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу з 01.11.2016 як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України від 23 грудня 2015 року № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статтями 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі наданої довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Тернопільській області про грошове забезпечення від 17.05.2017 №103 для перерахунку пенсій з урахуванням грошового забезпечення поліцейських та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.11.2016 як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України від 23.12.2015 №900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статтями 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі наданої довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Тернопільській області про грошове забезпечення від 12.05.2017 №103 для перерахунку пенсій з урахуванням грошового забезпечення поліцейських. 09.09.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №62548533. Позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач жодним чином не перевірив, чи дійсно Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виконало рішення суду в повному обсязі, як це вимагає п. 9 ст. 39 Закону "Про виконавче провадження". Позивач звертає увагу суду, що він неодноразово наголошував відповідачу про те, що рішення суду виконано не в повному обсязі, однак, відповідач на це не відреагував.

Ухвалою суду від 09.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, призначено у справі судове засідання.

Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначає, що державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій боржнику надано строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. Керуючись ст. 18 Закону 13.08.2020 державним виконавцем на адресу боржника скеровано вимогу, якою зобов`язано боржника виконати рішення суду, про що письмово повідомити відділ. 27.08.2020 на адресу відповідача надійшло повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900/0702- 5/12702 від 21.08.2020 про виконання рішення суду та додано копії розпорядження про перерахунок від 13.06.2020 та 02.04.2018.

Представник відповідача звертає увагу суду, що державний виконавець не вправі ставити під сумнів письмові документи державного органу, викладені з дотриманням вимог чинного законодавства з підписом начальника, скріплені печаткою та викладені на бланку державного органу. Представник відповідача вказує, що державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 09.09.2020 відповідно до п. 9, що державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, не порушуючи вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 19.10.2020 враховуючи згоду учасників справи, та з урахуванням правової позиції, викладеної Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06.08.2020 по справі №640/10840/19 (адміністративне провадження № К/9901/7471/20), замінено неналежного відповідача - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на належного - Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі, також, - відповідач).

В судовому засіданні сторони надали пояснення викладені у позовній заяві та відзиві.

Представник третьої особи (боржник) пояснила, що 02.04.2018 на виконання постанови Кабінету Міністрів від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова №103) Головним управлінням Пенсійного фонду в Тернопільській області проведено перерахунок пенсії на підставі довідки від 23.03.2018 №205, внаслідок чого розмір пенсії позивача склав 5204,41 грн.

На виконання рішення суду від 11.04.2018 №819/70/18 здійснено перерахунок пенсії позивача. Внаслідок перерахунку розмір пенсії становив 5183,73 грн.

Оскільки розмір пенсії внаслідок перерахунку за рішенням суду є нижчим від пенсії яка бала перерахована за Постановою №103, на підставі частини 4 статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", за позивачем збережено розмір раніше призначеної пенсії відповідно до Постанови №103. Таким чином, позивачу продовжено виплату пенсії по Постанові №103.

У зв`язку з цим, вважає, що рішення суду виконано боржником, а в частині зобов`язання виплати пенсію позивачу рішення суду не підлягає виконанню в силу вимог частини 4 статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки тоді розмір пенсії позивача буде нижчий за попередній.

Додатково зазначила, що у 2020 році позивач перейшов на пенсію осіб які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим, виплата пенсії по постанові №103 була припинена враховуючи лист Мінсоцполітики від 26.09.2019 №17005/0/2-19/54, в тому числі і заборгованості по пенсії осіб, звільнених з військової служби за період 2016-2017 років.

Представники сторін та представники третьої особи подали заяви 04.12.2020 про продовження розгляду даної справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до вимог частини дев`ятої статті 205 КАС України перейшов до розгляду вказаної позовної заяви в порядку письмового провадження.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та надано їм правову оцінку.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.04.2018 у справі №819/70/18 постановлено:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 пенсії з 01.01.2016 як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" від 23.12.2015 №900-VIII, статтями 51,63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11.11.2015 №988, на підставі наданої довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області про грошове забезпечення від 12.05.2017 №103 для перерахунку пенсій з урахуванням грошового забезпечення поліцейських;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2016 як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" від 23.12.2015 №900-VIII, статтями 51,63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11.11.2015 №988, на підставі наданої довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області про грошове забезпечення від 12.05.2017 №103 для перерахунку пенсій з урахуванням грошового забезпечення поліцейських.

На виконання зазначеного рішення суду позивачу видано виконавчий лист від 10.07.2020 у справі №819/70/18 (аркуш справи 28).

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження №62548533 з примусового виконання виконавчого листа №819/70/18 виданого 10.07.2020 Тернопільським окружним адміністративним судом.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21.08.2020 №1900-0702/5/12702 повідомлено відповідача про те, що рішення суду від 11..04.2018 №819/70/18 виконано, зокрема, здійснено перерахунок пенсії позивача, внаслідок чого її розмір становив 5183,73 грн. Також зазначено те, що 02.04.2018 на виконання постанови Кабінету Міністрів від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" Головним управлінням Пенсійного фонду в Тернопільській області проведено перерахунок пенсії на підставі довідки від 23.03.2018 №205, внаслідок чого розмір пенсії позивача склав 5204,41 грн. До листа додано відповідні розрахунки.

09 вересня 2020 Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Наконечною І.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №62548533 у зв`язку з виконанням боржником рішення суду до відкриття виконавчого провадження (аркуш справи 9-10).

Не погоджуючись із постановою ВП №62548533 від 09.09.2020 про закінчення виконавчого провадження, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 129, 129-1 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців. (частина перша статті 5 Закону №1404-VIII).

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404 визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 63 Закону №1404 визначений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

За змістом частин 2, 3 статті 63 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Наслідки закінчення виконавчого провадження визначені статтею 40 Закону №1404, за змістом частини 1 якої у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, підстави закінчення виконавчого провадження чітко визначені законом. Так, однією із обов`язкових умов для закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання рішення суду в повному обсязі.

Також, відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Положеннями ч.2 ст.374 КАС України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Спірні відносини виникли щодо примусового виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.04.2018 у справі №819/70/18, яким частково задоволено адміністративний позов позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на невиконання вищезазначеного судового рішення у повному обсязі, у зв`язку з чим, у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №62548533.

Так, 02.04.2018 на виконання постанови Кабінету Міністрів від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова №103) Головним управлінням Пенсійного фонду в Тернопільській області проведено перерахунок пенсії на підставі довідки від 23.03.2018 №205, внаслідок чого розмір пенсії позивача склав 55204,41 грн.

Рішенням суду від 11.04.2018 №819/70/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 01 січня 2016 року як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України від 23 грудня 2015 року № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статтями 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі наданої довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Тернопільській області про грошове забезпечення від 12.05.2017 для перерахунку пенсій з урахуванням грошового забезпечення поліцейських.

На виконання рішення суду від 11.04.2018 №819/70/18 здійснено перерахунок пенсії позивача. Внаслідок перерахунку розмір пенсії становив 5183,73 грн.

Оскільки розмір пенсії внаслідок перерахунку за рішенням суду (5204,41 грн) є нижчим від пенсії яка бала перерахована за Постановою №103 (5183,73 грн), на підставі частини 4 статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", за позивачем збережено розмір раніше призначеної пенсії. Таким чином, позивачу продовжено виплату пенсії по Постанові №103.

У зв`язку з цим, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (боржник), вважає, що рішення суду виконано, а в частині зобов`язання виплати пенсію позивачу рішення суду не підлягає виконанню в силу вимог частини 4 статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки тоді розмір пенсії позивача тоді буде нижчий за попередній, що суперечить вимогам закону.

На підставі наведеного, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням рішення суду до відкриття виконавчого провадження.

Разом з цим, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.04.2018 у справі №819/70/18 зобов`язано не тільки провести перерахунок пенсії позивачем, а і її виплату.

Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області не було проведено виплату пенсії позивачу, посилаючись на норми частини 4 статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Натомість, продовжено виплату пенсії за Постановою №103 в розмірі 5204,41 грн.

Суд погоджується з позицією Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській, що в частині зобов`язання виплати пенсію позивачу рішення суду не підлягає виконанню в силу вимог частини 4 статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки тоді розмір пенсії позивача тоді буде нижчий за попередній, що суперечить вимогам закону.

Разом з тим, в силу вимог Конституції України та Законів України, судові рішення які набрали законної сили підлягають обов`язковому виконанню.

Рішення суду від 11.04.2018 у справі №819/70/18 в частині виплати пенсії позивачу залишається не повністю виконаним.

Вказані обставини державним виконавцем не були перевірені при винесенні спірної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Крім цього, як пояснили в судовому засіданні представники позивача та третьої особи, у 2020 році позивач перейшов на пенсію осіб які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим, виплата пенсії по постанові №103 була припинена враховуючи лист Мінсоцполітики від 26.09.2019 №17005/0/2-19/54, в тому числі і заборгованості по виплаті пенсії позивачу за період 2016-2017 років.

Слід звернути увагу, що якщо виконавчий документ є таким що не підлягає виконанню, зокрема, як посилається боржник, в силу вимог частини 4 статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", то відповідно до положень ч.2 ст.374 КАС України за заявою боржника він може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню є окремою підставою для закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, державний виконавець, не перевіривши відповідно до положень статті 63 Закону №1404 фактичного виконання в повному обсязі рішення боржником, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

В свою чергу, відповідачем не спростовано вищезазначені доводи позивача належними та беззаперечними доказами.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою та четвертою статті 257 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 6 цього ж Кодексу, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні Юрій Миколайович Іванов проти України наголосив на тому, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи Войтенко проти України, Горнсбі проти Греції).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені ст. 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (Піалопулос та інші проти Греції, Юрій Миколайович Іванов проти України, Горнсбі проти Греції).

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Враховуючи викладене, судом не встановлено правових підстав для закінчення виконавчого провадження №62548533 у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі, адже належних та беззаперечних доказів в підтвердження даної обставини суду не надано.

Частиною другою статті 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача не надав, не довів відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору не вирішується.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про закінчення виконавчого провадження №62548533 від 09.09.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місцезнаходження/місце проживання: вул. Грюнвальдська, 11,м. Івано-Франківськ,76018 код ЄДРПОУ/РНОКПП 43316386);

третя особа:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769) .

Головуючий суддя Осташ А.В.