Справа № 160/13326/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
19.10.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови в зарахуванні періодів:
з 01.09.1977 року по 25.10.1978 року та з 21.10.1980 року по 20.02.1982 року - період навчання;
з 26.10.1978 року по 20.10.1980 року - період військової служби;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 13.06.2020 року у відповідності до загального стажу ОСОБА_1 з врахуванням періодів:
з 01.09.1977 року по 25.10.1978 року та з 21.10.1980 року по 20.02.1982 року - період навчання;
з 26.10.1978 року по 20.10.1980 року - період військової служби;
з 21.12.1990 року по 01.11.1992 року - період роботи в кооперативі «Автолюкс».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 18.11.2020 року, відповідно до ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу був наданий строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
10.11.2020 року від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що: періоди навчання з 01.09.1977 року по 25.10.1978 року та з 21.10.1980 року по 20.02.1982 року - не можуть бути зараховані позивачу до стажу, оскільки перетинаються з військовою службою; у військовому квитку період з 26.10.1978 року по 20.10.1980 року має некоректний запис; у запису трудової книжки за період з 21.12.1990 року по 01.11.1992 року - не зазначено посилання на відповідну статтю КЗпП. Позивачем додаткових довідок про підтвердження вказаних періодів роботи не надходило, а тому відповідач правомірно не зарахував їх до страхового стажу.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що з 13.06.2020 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.
03.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про надання розгорнутого розрахунку страхового стажу, відповідно до якого йому нараховується пенсія.
з 01.09.1977 року по 25.10.1978 року та з 21.10.1980 року по 20.02.1982 року - період навчання, оскільки він перетинається з періодом проходження військової служби;
- з 26.10.1978 року по 20.10.1980 року - період військової служби, оскільки у військовому квитку некоректний запис про початок періоду(число та місяць дописано);
- з 21.12.1990 року по 01.11.1992 року - період роботи в кооперативі «Автолюкс», оскільки в записі про звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю КЗпП.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи при призначенні пенсії за віком.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року не менше 27 років.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.
Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Позивачем надана копія військового квитка серія НОМЕР_1 з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був призваний 26.10.1978 року на дійсну військову службу та 20.10.1980 року звільнений на підставі наказу № 254 від 26.09.1980 року та направлений в Кіровський РВК Дніпропетровської області.
Отже, період військової служби позивача з 26.10.1978 року по 20.10.1980 року повинен зараховуватися до страхового стажу роботи, а певні недоліки щодо заповнення військового квитка ОСОБА_1 , про які зазначає відповідач (некоректний запис про початок періоду (число та місяць дописані)), не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду служби, оскільки військовозобов`язаний не відповідає за правильність записів у військовому квитку та не повинен контролювати відповідальних осіб щодо його заповнення.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Стаття 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.
Згідно пункту д абзацу 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.
Даним Порядком (пункт 3) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові розрахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду у той чи інший період роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Так, у трудовій книжці ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 міститься запис № 3 - навчання в Дніпропетровському автотранспортному технікумі з 1977 року по 1982 рік (підстава внесення запису Диплом НОМЕР_3 ) та запис № 18 про звільнення 01.11.1992 року з кооперативу «Автолюкс» по переводу.
В Дипломі серії НОМЕР_3 зазначено, що ОСОБА_1 з 1977 року по 1982 рік навчався в Дніпропетровському автотранспортному технікумі та закінчив повний курс за спеціальністю експлуатація автомобільного транспорту .
Таким чином, період навчання 01.09.1977 року по 25.10.1978 року та з 21.10.1980 року по 20.02.1982 року також має бути включений до страхового стажу, оскільки він не збігається з періодом проходження військової служби, що тривала з 26.10.1978 року по 20.10.1980 року.
Так само, має бути включений період роботи з 21.12.1990 року по 01.11.1992 року (записи в трудовій книжці № НОМЕР_4 ) в кооперативі «Автолюкс», оскільки відсутність статті КЗпП про звільнення по суті є формальною неточністю у трудовій книжці позивача і не може бути підставою для обмеження його у реалізації права на соціальний захист.
Також суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 13.06.2020 року у відповідності до загального стажу ОСОБА_1 з врахуванням періодів: з 01.09.1977 року по 25.10.1978 року та з 21.10.1980 року по 20.02.1982 року - період навчання; з 26.10.1978 року по 20.10.1980 року - період військової служби; з 21.12.1990 року по 01.11.1992 року - період роботи в кооперативі «Автолюкс».
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується квитанцією № КП- 46/1 від 16.10.2020 року.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови в зарахуванні періодів: з 01.09.1977 року по 25.10.1978 року та з 21.10.1980 року по 20.02.1982 року - період навчання; з 26.10.1978 року по 20.10.1980 року - період військової служби; з 21.12.1990 року по 01.11.1992 року - період роботи в кооперативі «Автолюкс», до стажу ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 13.06.2020 року у відповідності до загального стажу ОСОБА_1 з врахуванням періодів: з 01.09.1977 року по 25.10.1978 року та з 21.10.1980 року по 20.02.1982 року - період навчання; з 26.10.1978 року по 20.10.1980 року - період військової служби; з 21.12.1990 року по 01.11.1992 року - період роботи в кооперативі «Автолюкс».
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець