Справа № 420/9330/20
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9330/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Танцюри К.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо: невірного розрахунку ОСОБА_1 посадового окладу (8740,00 грн.) та окладу за військовим званням (1480,00 грн.) для нарахування та виплати грошового забезпечення за період 01.03.2018р. по 20.08.2018 р., у тому числі щомісячного та грошової допомоги для оздоровлення за 2018 рік, одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби; грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки як учаснику бойових дій відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року у справі №420/3693/20; видачі ОСОБА_1 невірної довідки про розміри щомісячних та додаткових видів грошового забезпечення за період 01.03.2018 по 31.07.2018р. з використання розміру посадового окладу (8740,00 грн.) та розміру окладу за військовим званням (1480,00 грн.) для нарахування пенсії; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 : здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 20.08.2018 року, у тому числі щомісячного та грошової допомоги для оздоровлення за 2018 рік, одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби та грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки як учаснику бойових дій відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року у справі №420/3693/20 з використанням розміру посадового окладу 9230,00 грн. та розміру окладу за військовим званням 1560,00 грн. та виплатити різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 20.08.2018 р., у тому числі щомісячного та грошової допомоги для оздоровлення за 2018 рік, одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби та грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки як учаснику бойових дій відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року у справі №420/3693/20; видати ОСОБА_1 довідку "Про розміри щомісячних видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсії" за період 01.03.2018р. по 31.07.2018 р. з використання розміру посадового окладу (9230,00 грн.) та розміру окладу за військовим званням (1560,00 грн.); виплатити ОСОБА_1 компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 березня по 20 серпня 2018 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2020р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 01.08.2018р. N471 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас та наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 20.08.2018р. №159 - виключено зі списків Командування Військово- Морських Сил Збройних Сил України та знято з усіх видів забезпечення, у тому числі, з грошового при військовій частині НОМЕР_2 . Як зазначив позивач, Командуванням Військово-Морських Сил Збройних Сил України протиправно не застосовано Примітку 1 Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови КМУ №704 при обчисленні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати встановленого законом на 01.01.2018р. Позивач вказав, що 10.08.2020р. Командуванням Військово-Морських Сил Збройних Сил України надано відповідь від 03.08.2020р., на запит позивача, про відмову у перерахунку грошового забезпечення посилаючись на п.4 Постанови №704. Позивач зазначив, що у постанові, яка регулює питання грошового забезпечення військовослужбовців існує юридична колізія між п.4 Постанови №704 та приміткою 1 Додатку 1, приміткою до Додатку 14 до вказаної постанови Кабінету Міністрів України. В свою чергу, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини позивач зазначив, що при проведенні розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням слід виходити із розрахункової величини - 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, оскільки у примітці 1 до Додатку 1 та у примітці до Додатку 14 застосовано словесну конструкцію "але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року" та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

07.10.2020р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовною заявою ОСОБА_1 , посилаючись на те, що примітки до Додатків 1 та 14 до Постанови №704 не узгоджуються з пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII та не є нормами права. Крім того, відповідач звернув увагу на те, що оскільки Додатки 1 і 14 Постанови №704 затверджені 30.08.2017р., а п.4 цієї ж постанови змінено 21.02.2018р. на підставі Постанови №103 то пріоритетним в цьому випадку є положення п.4 Постанови №704.

09.10.2020р. до суду від позивача надійшла відповідь на позовну заяву згідно якої позивач вказав, що не погоджується з відзивом відповідача з підстав, зазначених у адміністративному позові. Поряд з цим, позивач вказав, що юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишали передбачуваними.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 01.08.2018р. N471 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас та наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 20.08.2018р. №159 - виключено зі списків Командування Військово- Морських Сил Збройних Сил України та знято з усіх видів забезпечення(а.с.8-9).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.08.2019р. по справі 420/3693/19 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 ; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 20.08.2018 №159 пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 років, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 20 серпня 2018 року, у розмірі 36674,29 грн. (тридцять шість тисяч шістсот сімдесят чотири грн. 29 коп.); зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 років, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 20 серпня 2018 року, у розмірі 36674,29 грн. (тридцять шість тисяч шістсот сімдесят чотири грн. 29 коп.); у задоволенні іншої частини позовних вимог-відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про перерахунок грошового забезпечення, виходячи із положень примітки 1 у Додатку 1, примітки у Додатку 14 до Постанови №704 та тарифних коефіцієнтів тарифним розрядом та військовим званням «капітан 1 рангу»(а.с.13).

Листом помічника командувача ВМС ЗСУ надано відповідь ОСОБА_1 , від 03.08.2020р. повідомлено, що відсутні підстави для перерахунку грошового забезпечення, згідно п.4 постанови №704(а.с.14).

України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Преамбулою Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-XII від 09.04.1992 року (далі - Закон № 2262-XII) передбачено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1-1 Закону № 2262-XII, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 10 Закону №2262-XII призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Згідно з частиною 18 статті 43 Закону № 2262-XII у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Частиною 4 статті 63 Закону № 2262-XII визначено, що призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Судом встановлено, що 30.08.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (набрала чинності з 01.03.2018 року, далі - Постанова № 704), якою зокрема затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, додаткові види грошового забезпечення та розміри надбавки за вислугу років, у тому числі військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24.02.2018р.) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 р. відповідно до частини 4 статті 63 Закону № 2262-XII Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (набрала чинності 24.02.2018 р., далі - Постанова №103).

Постановою №103 (яка набрала чинності 24.02.2018р.) до постанови КМУ № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 постанови КМУ № 704 викладено у новій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Разом з тим, згідно пунктом 1 Примітки Додатку 1 постанови КМУ № 704 "Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" (в редакції постанови КМУ № 1041 від 20.12.2017) посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Згідно Примітки Додатку 14 "Схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Виходячи з наведених вище приписів законодавства судом встановлено, що пункт 4 постанови КМУ № 704 (в редакції постанови КМУ № 103) визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.", тоді як згідно приміток до вказаних додатків розрахунковою величиною визначено процентний показник від розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

На момент набрання чинності постановою КМУ №704, п.4 вказаного нормативного акту викладений у редакції згідно з п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

В подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103.

Тобто лише з 29.01.2020р. відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у первісній редакції, яка запроваджувала у якості однієї з величин алгоритму розрахунку показника окладу за посадою - мінімальний розмір заробітної плати.

Разом з тим суд звертає увагу, що 01.01.2017р. набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 №1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII) пунктом 3 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

За приписами частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином суд зазначає, що під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ та пункту 4 Постанови №704, у редакції до внесення змін Постановою №103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови №704, перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

При цьому судом враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, які викладені у постанові від 11.12.2019р. у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ, згідно яких: за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом №1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення статті 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-XII №796-XII щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

За таких обставин, оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ не втратила чинності і має вищу юридичну силу за положення пункту 4 Постанови №704, у редакції до внесення змін, внесених Постановою №103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, у відповідача були відсутні правові підстави для здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача, виходячи з 50% розміру мінімальної заробітної плати.

У зв`язку з викладеним, позовні вимоги позивача про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо: невірного розрахунку ОСОБА_1 посадового окладу (8740,00 грн.) та окладу за військовим званням (1480,00 грн.) для нарахування та виплати грошового забезпечення за період 01.03.2018р. по 20.08.2018 р., у тому числі щомісячного та грошової допомоги для оздоровлення за 2018 рік, одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби; грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки як учаснику бойових дій відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року у справі №420/3693/20; видачі ОСОБА_1 невірної довідки про розміри щомісячних та додаткових видів грошового забезпечення за період 01.03.2018 по 31.07.2018р. з використання розміру посадового окладу (8740,00 грн.) та розміру окладу за військовим званням (1480,00 грн.) для нарахування пенсії, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

В свою чергу, суд вважає, що відповідно не підлягає задоволенню і похідна вимога позивача про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 : здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 20.08.2018 року, у тому числі щомісячного та грошової допомоги для оздоровлення за 2018 рік, одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби та грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки як учаснику бойових дій відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року у справі №420/3693/20 з використанням розміру посадового окладу 9230,00 грн. та розміру окладу за військовим званням 1560,00 грн. та виплатити різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 20.08.2018 р., у тому числі щомісячного та грошової допомоги для оздоровлення за 2018 рік, одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби та грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки як учаснику бойових дій відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року у справі №420/3693/20; видати ОСОБА_1 довідку "Про розміри щомісячних видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсії" за період 01.03.2018р. по 31.07.2018 р. з використання розміру посадового окладу (9230,00 грн.) та розміру окладу за військовим званням (1560,00 грн.); виплатити ОСОБА_1 компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 березня по 20 серпня 2018 року.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що справа прийнята до провадження Одеським окружним адміністративним судом 28 вересня 2020 року, строки розгляду даної справи визначені КАС України, у зв`язку з перебуванням на лікарняному головуючого судді Танцюри К.О. у період з 26.11.2020р. по 04.12.2020р. включно, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду складено 07.12.2020р.(перший робочий день).

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.