Справа № 380/6401/20
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/6401/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лізогуб В.В.,

представника позивача Крета О.І.,

представника відповідача Рудик А.-М.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому згідно заяви про збільшення позовних вимог просив визнати бездіяльність відповідача, що полягає у не зарахуванні в потрійному розмірі 4 роки і 2 місяці в стаж роботи для призначення пенсії згідно трудової книжки протиправною; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_2 перерахунок стажу роботи згідно з ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 05.05.2018 року як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування відбування покарання у засланні, а саме: два роки дев`ять місяців роботи в радгоспі Підгородок Північно-Єнісейського району Красноярського краю Росії відповідно до довідки № 352 та з 10.02.1955 по 25.05.1956 в Північно-Єнісейській конторі зв`язку на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.06.2020 звернувся до відповідача з заявою про зарахування в потрійному розмірі 4 років і 4 місяців в стаж роботи для призначення пенсії згідно трудової книжки та просив здійснити перерахунок пенсії. В даній заяві позивач зазначав, що згідно п.1 ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» реабілітованими визнаються особи, які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання. Згідно довідки УВС у Львівській області, яку позивач отримав із архіву, його чотирирічного з бабусею та дворічною сестрою і без батьків, за рішенням позасудового органу («двійки», «трійки», «особливі наради») було в 1940 році примусово виселено органами НКВД на спецпоселення в Красноярський край Росії, Північно-Єнісейський район, п. Підгородок і тільки після смерті ОСОБА_3 було дозволено повернутися в Україну, повернувся позивач у 1956 році. Позивач вважає, що підлягає реабілітації за ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Згідно ухвали від 17.08.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, призначено справу для розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін 10.09.2020 о 09.00 год.

Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому зазначає, що позивач відповідно до ст.ст.1-3 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» є потерпілим від репресій, оскільки є дитиною репресованої особи. З документів, долучених до позовної заяви, а саме, висновку № 111 0-19380 від вересня 1992 року та довідки Управління внутрішніх справ Львівської області від 04 вересня 1992 року № 4/4- вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 були виселені на спецпоселення з конфіскацією майна. Репресія даної сім`ї підпадає під дію ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», реабілітовані вищевказані особи на підставі ст. 3 цього ж Закону. Оскільки позивач член сім`ї репресованої особи, тому відсутні підстави зарахування трудового стажу у потрійному розмірі, як це передбачено ч.9 ст. 6 Закону «Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою» від 17.04.2014 № 1223-VІІ. Документів, які б підтверджували, зокрема, факт засудження, відбування покарання, заслання, передбачених ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» позивачем відповідачу не надано, а тому відповідач зазначає, що вимога про зарахування стажу в потрійному розмірі є безпідставною.

10.09.2020 оголошено перерву у судовому засіданні до 20.10.2020.

20.10.2020 оголошено перерву у судовому засіданні до 12.11.2020.

12.11.2020 відкладено розгляд справи на 01.12.2020.

В судовому засіданні 01.12.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

ОСОБА_2 є громадянином України, перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України.

Відповідно до довідки Інформаційного центру Управління внутрішніх справ Львівської області від 04.09.1992 року № 4/4-, ОСОБА_4 ,1892 р.н., ОСОБА_5 , 1938 р.н., ОСОБА_2 , 1938 р.н., які у 1940 році із села Хіта Сколівського району Львівської області за рішенням позасудового органу виселені на спецпоселення в Красноярську область, з якого звільнені у травні 1956 року, на підставі ст.3 Закону Української РСР від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» - реабілітовані.

25.02.2020 року ОСОБА_2 видано посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»

11.06.2020 ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про зарахування в потрійному розмірі 4 років і 2 місяці в стаж роботи для призначення пенсії згідно трудової книжки, просив згідно пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підвищити призначену йому пенсію на 50 відсотків мінімальної пенсії за віком та здійснити перерахунок пенсії.

На заяву позивача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській область надало відповідь (б/н і дати), у якій зазначено, що згідно зі статтею 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою передбачено, що громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим, особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні, зараховується до стажу у потрійному розмірі. Вказана норма не поширюється на громадян, які перебували на спецпоселенні. Зазначає, зокрема, що пенсію позивачу обчислено при загальному стажі 55 років 08 місяців 06 днів (до 31.01.2009), коефіцієнт стажу з урахуванням оцінки одного року роботи 1 0,55667.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Нормою ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі двійками, трійками, особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР Про кримінальну відповідальність за державні злочини від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР Про кримінальну відповідальність за державні злочини від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР;

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (ст. 1 доповнено ч. 3 згідно із Законом №2353-12 від 15.05.1992).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» № 2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон №2235) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, змінена назва закону на: «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», а також викладено в новій редакції преамбулу та ст.ст. 1, 3, 6 Закону №962-ХІІ, визнано такою, що втратила чинність Постанова Верховної Ради України «Про тлумачення Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 15, ст. 88).

Зміни набули чинності 05.05.2018.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962-ХІІ.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 4 Закону №962-XII передбачено поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно з п. 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Відповідно до визначення, яке міститься у ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991» років заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована в потрійному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не поширюється на громадян, які перебували на спецпоселенні, оскільки такі твердження є помилковими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні вищевказаних норм чинного законодавства.

Суд встановив, що ОСОБА_2 примусово виселений на спецпоселення, тобто відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» перебував у засланні, а відтак має право на зарахування часу його заслання у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

За змістом вказаної норми у потрійному розмірі зараховується "час заслання", а не час трудової діяльності у засланні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні ОСОБА_2 як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано відповідно до вимог ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача належить зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок стажу роботи згідно з ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 05.05.2018 як пільгу для обчислення стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років». При цьому, визначення точного періоду, який підлягає зарахуванню, належить до компетенції відповідача, тому суд у рішенні вказаний період не зазначає.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач позовних вимог не спростував.

Позов слід задоволити. Оскільки позивач не сплачував судовий збір при поданні позову, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 77, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні ОСОБА_2 як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано відповідно до вимог ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_2 перерахунок стажу роботи згідно з ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 05.05.2018 як пільгу для обчислення стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 04.12.2020

Суддя Крутько О.В.