Справа № 420/9845/20
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9845/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого по справі судді Бжассо Н.В.,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу від 04.09.2020 року, зобов`язання надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, за результатом розгляду якого з урахуванням уточнення позовних вимог, позивачка просить суд:

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 04.09.2020 року № 15-12661/13-20-СГ про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, яким було відмовлено гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольского району Одеської області (за межами населеного пункту), орієнтовний розмір 2,00 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати дозвіл ОСОБА_2 на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею, 2,00 га, яка має кадастровий номер: :01:001:0099 (загальна площа 9,7917 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту Молодіжненської сільської ради Овідіопольского району Одеської області (за межами населеного пункту);

Судові витрати, в тому числі, сплачений судовий збір разом із комісією та витрати на професійну правничу допомогу по даній справі, стягнути з відповідача на користь позивача.

Зобов`язати відповідача надати звіт про виконання рішення суду по даній справі у строки встановленні судом в порядку ст. 382 КАС України.

В обґрунтування адміністративного позову позивачка зазначає, що 21.07.2020 року вона звернулася до відповідача із клопотанням в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею, 2,00 га, яка має кадастровий номер: :01:001:0099 (загальна площа 9,7917 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту Молодіжненської сільської ради Овідіопольского району Одеської області (за межами населеного пункту) або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу.

Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області прийнято наказ від 04.09.2020 року № 15-12661/13-20-СГ про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, яким відмовлено гр.. ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. , яким відмовлено від надання такої земельної ділянки.

Позивачка не погоджується із прийнятим рішення та зазначає, що на законодавчому рівні закріплено підстави такої відмови, вони є вичерпними та додаткового тлумачення не потребують. Окрім того, оскаржуваний наказ було прийнято з порушенням законодавчо встановлених строків розгляду відповідного клопотання.

Ухвалою суду від 05.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за статтею 262 КАС України.

23.10.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, з огляду на який, ГУ Держгеокадастру в Одеській області вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не належать до задоволення. Представник відповідача зазначає, що за результатом розгляду клопотання, наказом Головного управління від 04.09.2020 року за № 15-12661/13-20-СГ позивачу було відмовлено у наданні згоди на поділ земельної з підстав того, що бажана до відведення земельна ділянка перебуває в оренді за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Таким чином, позивачу потрібно було звертатися клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що оскаржуваний наказ прийнято правомірно. Представник відповідача зазначає, що вимога позивачки про зобов`язання управління надати дозвіл не належить до задоволення, оскільки це є дискреційні повноваження відповідача.

26.10.2020 року від представника позивача засобами електронного зв`язку надійшла відповідь на відзив на адміністративний позов.

Також, 27.10.2020 року від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат , у тому числі судового збору разом із комісією та витрат на правничу допомогу.

10.11.2020 року від представника відповідача надійшли заперечення щодо заяви про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками справи докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

21.07.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в інтересах ОСОБА_2 із клопотанням (вхід. К-13961/0/36-20 від 29.07.2020 року) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею, 2,00 га, яка має кадастровий номер: :01:001:0099 (загальна площа 9,7917 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту Молодіжненської сільської ради Овідіопольского району Одеської області (за межами населеного пункту) або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу.

До клопотання додано: копію паспорту, копію ідентифікаційного номеру, копію свідоцтва про народження дитини, нотаріальна копія згоди землекористувача земельної ділянки, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень, графічний матеріал на бажану земельну ділянку із позначенням місця її розташування.

31.08.2020 року позивачка звернулася до відповідача із запитом щодо надання інформації про розгляд, у тому числі, клопотання від 21.07.2020 року в інтересах ОСОБА_2 .

04.09.2020 року Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області прийнято наказ № 15-12661/13-20-СГ, яким відмовлено гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту), орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з таких підстав: бажана до відведення земельна ділянка перебуває в оренді за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з пп. б ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з ч. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до ч. 10 ст. 55 Закону України «Про землеустрій», технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій», проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом. Технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Приписами статті 25 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Тобто, згідно ЗК України способами формування земельної ділянки, є: у порядку відведення земельної ділянки із земель комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок) та шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже ч. 2 ст. 79 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар.

Вказані висновки суду відповідають також правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 815/4257/16.

Суд встановив, що земельна ділянка площею 2,00 га, яку позивачка бажає отримати у власність, входить до складу земельної ділянки площею 9,7917 га на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області та має єдиний кадастровий номер: :01:001:0099.

Також, суд встановив, що позивачка звернулася до відповідача із клопотання про надання її малолітній дитині дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, а відповідач, на підставі оскаржуваного наказу, відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Тобто, ГУ Держгеокадастру в Одеській області, вирішивши клопотання позивачки, фактично не розглянуло по суті питання, яке нею було поставлене у вказаному клопотання, а відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, про що позивачка взагалі не просила.

З урахуванням викладеного, суд робить висновок про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру в Одеській області від від 04.09.2020 року № 15-12661/13-20-СГ.

Щодо вимоги позивачки про зобов`язання Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати дозвіл ОСОБА_2 на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею, 2,00 га, яка має кадастровий номер: :01:001:0099 (загальна площа 9,7917 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту Молодіжненської сільської ради Овідіопольского району Одеської області (за межами населеного пункту), суд зазначає наступне.

У постанові від 05.09.2018 року у справі № 826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок висвітлено й у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 2340/2921/18 та від 17.10.2019 року у справі № 813/1950/16.

Суд зазначає, що оскільки відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу взагалі не вирішував по суті клопотання позивачки, належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розглянути по суті клопотання ОСОБА_1 , подане в інтересах ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки від 21.07.2020 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, суд визначає розмір суми витрат на правничу допомогу, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача згідно з умовами договору про подання правової допомоги від 01.06.2020 року та доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд зазначає, що з огляду на акт прийому-передачі юридичних послуг та прибутковий касовий ордер від 30.09.2020 року, позивачка сплатила на користь адвоката 19000,00 грн. При цьому, суд встановив, що до вказаних витрат включено зустріч та усуну консультацію вартістю 1000,00 грн., яка передувала складанню та підготовці клопотання від 21.07.2020 року та запиту від 31.08.2020 року, вартість яких склала 2000,00 грн.

Проте, суд зазначає, що вказані витрати на суму 3000,00 грн., не є витратами, пов`язаними з розглядом справи в розумінні КАС України.

З огляду на акт прийому-передачі юридичних послуг та прибутковий касовий ордер від 27.10.2020 року, позивачка сплатила на користь адвоката 5000,00 грн.

Таким чином, з урахуванням того, що суд зробив висновок, що включені позивачем витрати на суму 3000,00 грн., не є витратами, пов`язаними з розглядом справи, загальна сума, заявлених позивачкою до стягнення витрат на правничу допомогу складає 21000, грн..

Разом з тим, на думку, суду зазначена сума є неспівмірною зі складністю справи, яка слухалася за правилами спрощеного позовного провадження, про що бсам представник позивачки надав відповідне клопотання та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

На думку суду, спів мірним є розмір витрат на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.

Проте, враховуючи, що суд зробив висновок про часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивачки належить 2000,00 грн. витрат на правничу допомогу та половина суми комісії зі сплати судового збору у сумі 8,58 грн., а також половина суми сплаченого судового збору у розмірі 420,40 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позивач в позовній заяві не навів жодного обґрунтування про необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, у зв`язку з чим суд не вважає за необхідне встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення в даній адміністративній справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд робить висновок, що адміністративний позовм належить до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 250, 262, 295, 382 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу від 04.09.2020 року, зобов`язання надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 04.09.2020 року № 15-12661/13-20-СГ.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розглянути по суті клопотання ОСОБА_1 , подане в інтересах ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки від 21.07.2020 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (ідентифікаційний код: 39765871) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2428,98 грн. (дві тисячі чотириста двадцять вісім гривень дев`яносто вісім копійок).

Відмовити у задоволенні клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду по даній справі.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 .

Відповідач Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 04.12.2020 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.