Справа № 161/19911/20
Суддя: Філюк Т. М.
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/462/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд в складі:

головуючого-судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судових засідань Денисюка І.В.

представника позивача Коваленко М.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Давидова О.В.

перекладача Войчука М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління ДМС України у Волинській області до громадянина Туніської Республіки ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання для забезпечення примусового видворення за межі території України,-

В С Т А Н О В И В :

04 грудня 2020 року представник позивача Управління ДМС України у Волинській області Коваленко Мирослава Вікторівна звернулась в суд з адміністративним позовом до громадянина Туніської Республіки ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання для забезпечення примусового видворення за межі території України.

Свої вимоги мотивують тим, що 05.03.2020 уповноваженими працівниками УДМС України у Волинській області по вулиці Градний Узвіз,4, м. Луцьк, Волинської області виявлено громадянина Туніської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . 05.03.2020 року завідувачем сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України у Волинській області прийнято рішення №5 про примусове повернення громадянина Туніської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане рішення доведено до відома іноземця під розпис. Відповідач зобов`язався покинути територію України не пізніше 10.03.2020. однак іноземець рішення про примусове повернення з України не виконав.

Особа громадянина Туніської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлена та підтверджується паспортом № НОМЕР_1 виданим 15.05.2018 дійсним до 14.05.2023.

Уповноваженими працівниками міграційної служби встановлено, що в травні 2019 року іноземець прибув в Україну до дружини ОСОБА_4 по короткостроковій візі (дата видачі візи:04.05.2019, дійсна до 01.06.2019). Однак, після закінчення дозволеного строку перебування не виїхав за межі України. Підстав для продовження терміну законного перебування в Україні в останнього не має.

03.12.2020 працівниками ГУНП у Волинській області та працівниками УДМС України у Волинській області повторно виявлений громадянин Туніської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та доставлений у службове приміщення УДМС України у Волинській області ( м. Луцьк, вул. Градний Узвіз,4), який проживає в Україні з порушенням правил перебування на території України іноземних громадян.

Оскільки, відповідач не виконав рішення від 05.03.2020 №5 про примусове повернення, представник позивача звернулась із даним позовом до суду.

Представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила його задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали, не заперечували щодо його задоволення. Крім того, в ході розгляду справи подали до суду клопотання про передачу відповідача на поруки приватного підприємства «Лумар».

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 03.12.2020 року о 12 год. 50 хв. відповідача громадянина Туніської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП, про що свідчить протокол про адміністративне затримання від 03.12.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи,03.12.2020 року про затримання іноземця повідомлено Почесне Консульство Туніської Республіки в Україні у Києві.

Особа громадянина Туніської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлена та підтверджується паспортом № НОМЕР_1 виданим 15.05.2018 дійсним до 14.05.2023.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 2 ст. 25 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Згідно з ст. 26 Закону № 3773 іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

За приписами ст. 30 Закону № 3773 центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення компетентного органу про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від виконання такого рішення.

Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Отже, попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення є обов`язковим.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.03.2020 у справі № 755/12148/18, які, з урахуванням ч. 5 ст. 242 КАС України, суд ураховує при вирішенні спірних правовідносин.

Судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що громадянин Туніської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув в Україну в травні 2019 року до дружини ОСОБА_4 , з якою перебуває в зареєстрованому шлюбі, по короткостроковій візі (дата видачі візи:04.05.2019, дійсна до 01.06.20190 ).

Матеріали справи містять рішення № 5 від 05 березня 2020 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Туніської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого останнього зобов`язано покинути територію України до 10.03.2020 року.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, в журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства. У разі відмови іноземця від особистого підпису в рішенні про примусове повернення посадова особа робить про це запис у рішенні про примусове повернення в присутності двох свідків. Один з примірників рішення про примусове повернення видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято, інший залишається в органі, який його прийняв (п. 4 Інструкції).

Представником позивача не надано суду докази, що рішення про примусове повернення з України було доведено до громадянин Туніської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) у встановленому порядку мовою, якою він володіє і здатний розуміти зміст офіційного документу, і взято зобов`язання про добровільний виїзд з України у строк до 10 березня 2020 року. Згідно наявної в матерілах справи розписки, при оголошенні рішення перекладач був відсутній. Також не було з`ясовано, чи має намір ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) оскаржити рішення про примусове повернення, а в разі висловлення такого наміру слід було негайно повідомити центр надання правової допомоги.

Твердження представника позивача про те, що рішення було оголошено в присутності його дружини, а тому він знав про його зміст, є припущенням, оскільки відповідних доказів суду не надано. Також у суду немає достатніх підстав вважати, що відповідач вільно володіє українською мовою і розуміє зміст та значення офіційних документів українською мовою.

Таким чином, позивачем не дотримано вимог п. п. 6, 7 розділу І, п.п.2, 10 розділу ІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом № 353/271/150.

Крім того, не доведено в судовому засіданні наявність умислу і ухилення від виконання рішення ДМС про примусове повернення. Відповідно до положень ст. 73 КАС України наявність умислу, ухилення від виконання рішення без поважних причин та обставини, які є підставою позовних вимог, підлягають доведенню позивачем, а задоволення позову можливе лише за умови «доведення невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення і наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення».

Наведене свідчить про відсутність передбачених частиною першою статті 30 Закону № 3773-VI підстав для винесення судом рішення про примусове видворення з України громадянин Туніської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 . Крім того, оскільки, позивачем не доведено факту того, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, відсутні підстави для його затримання відповідно до ст. 289 КАС України.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України,суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справах про примусове видворення іноземця обов`язок доказування лежить на позивачеві як суб`єкті владних повноважень.

З огляду на встановлені обставини позов Управління ДМС України у Волинській області до громадянина Туніської Республіки ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання для забезпечення примусового видворення за межі території України задоволенню не підлягає.

В свою чергу, клопотання приватного підприємства «Лумар» про передачу на поруки товариства громадянина Туніської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до вимог ст. 289 КАС України таке рішення може бути прийняте лише за зверненням до місцевого загального суду як адміністративного суду центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України про застосування судом до іноземця такого заходу.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 77, 79, 241-246, 293, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов Управління ДМС України у Волинській області до громадянина Туніської Республіки ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання для забезпечення примусового видворення за межі території України залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Т.М. Філюк