Справа № 380/917/20
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 380/917/20 пров. № А/857/9550/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року, прийняте суддею Сидор Н.Т. в м.Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 380/917/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить, з урахуванням уточнення позовних вимог: стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з 01.09.2017 по 17.10.2017 у розмірі 10106,66 грн; стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2018 по 21.11.2019 у розмірі 173739, 54 грн; стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області грошове забезпечення за період з 22.11.2019 по 16.01.2020 у розмірі 15419,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі 813/2564/17 позивача поновлено на роботі, згідно з наказу № 793 о/с від 17.10.2017. Таким чином, з 01.09.2017 по 16.10.2017 була затримка виконання рішення суду і не виплачувалось позивачу грошове забезпечення. Також вважає, що на його користь має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2018 по 21.11.2019 (з моменту звільнення на підставі постанови суду апеляційної інстанції по дату видачі наказу про поновлення на роботі згідно з постановою суду касаційної інстанції). Окрім цього, зазначає, що згідно з наказом № 13 о/с від 15.01.2020 позивача з 17.01.2020 переміщено на посаду помічника чергового сектору реагування патрульної поліції № 3 патрульної поліції Пустомитівського відділу поліції Франківського відділу поліції ГУНП. Проте, з 22.11.2019 по 17.01.2020 позивачу не нараховано грошове забезпечення, незважаючи на поновлення на роботі. Лише з 17.01.2020 у зв`язку з прийняттям наказу на переміщення від 15.01.2020, позивачу почали нараховувати грошове забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з 01.09.2017 по 17.10.2017 у розмірі 10106 гривень 66 коп.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2018 по 21.11.2019 у розмірі 173739 гривень 54 коп.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 22.11.2019 по 16.01.2020.

Відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав неповного з`ясування обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що відповідно до відомостей УФЗБО, ОСОБА_1 не виплачено грошове забезпечення за період з 01.09.2017 по 17.10.2017, з 01.03.2018 по 16.01.2020.

Наказом № 112 о/с від 21.04.2020 року на підставі доповідної записки № 174/32/01-2020 від 24.03.2020 наказано нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.07.2017 по 16.01.2020 року, що стверджується відомістю № 29 про виплату за час вимушеного прогулу та № 33 на виплату грошового забезпечення.

Просить скасувати рішення і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін рішення суду.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом від 29 червня 2017 року № 2197 Про накладення дисциплінарних стягнень працівникам Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області (п. 1 наказу) на поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни, вимог п. 3 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, п.п. 1, 2 розділу II, п.п. 2, 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179, а також вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП та п. 2 розділу VII Положення про патрульну службу МВС, затвердженого наказом МВС України від 02 липня 2015 року № 796, що призвело до значного суспільного резонансу.

Наказом 527 о/с від 30.06.2017 По особовому складу старшого сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі 813/2564/17 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29 червня 2017 року № 2197 Про накладення дисциплінарних стягнень працівникам Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області в частині накладення на поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 30 червня 2017 року № 527 о/с По особовому складу в частині звільнення зі служби в поліції з 30 червня 2017 року поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області з 01 липня 2017 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року в сумі 14072,10 грн.

Постанова суду в частині поновлення позивача на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 6701,09 грн звернута до негайного виконання.

Наказом ГУ НП у Львівській області від 17.10.2017 № 793 о/с на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2017 позивача поновлено на посаді з 01.07.2017, нараховано й виплачено на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 6701,09 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2018 року скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року та прийнято нову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

На підставі вказаної постанови суду апеляційної інстанції відповідачем видано наказ № 142 о/с від 28.02.2018 про звільнення позивача з займаної посади з 28.02.2018.

Постановою Верховного Суду від 29.10.2019 постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2018 року скасовано, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року залишено в силі.

На підставі постанови Верховного Суду від 29.10.2019 ГУ НП у Львівській області видано наказ № 752 о/с від 22.11.2019 про поновлення на посаді позивача з 01.07.2017.

Згідно з наказом відповідача № 13 о/с від 15.01.2020 позивача з 17.01.2020 переміщено на посаду помічника чергового сектору реагування патрульної поліції № 3 патрульної поліції Пустомитівського відділу поліції Франківського відділу поліції ГУНП.

Позивач зазначає, що за період з 01.07.2017 по 21.11.2019 та з 22.11.2019 по 16.01.2020 відповідачем сплачено лише 14072,10 грн., за період з 01.07.2017 по 31.08.2017, а тому звернувся до суду з позовом про стягнення належних йому сум грошового забезпечення за затримку виконання судового рішення, за час вимушеного прогулу та за час служби.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з 01.09.2017 по 17.10.2017 у розмірі 10106,66 грн. та середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.03.2018 по 21.11.2019 у розмірі 173739, 54 грн., що виходячи з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) спірного рішення з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом норми ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Поновлюючи судовим рішенням особу на посаду, суд накладає обов`язок на роботодавця виконати таке рішення без жодних умов чи дій зі сторони працівника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №813/1017/16, від 16 жовтня 2019 року у справі № 815/6107/17.

Верховний Суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

ОСОБА_1 поновлено на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2017 у справі № 813/2564/18 наказом відповідача лише 17.10.2017.

Відповідачем, як суду першої, так і апеляційної інстанції не надано суду доказів існування об`єктивних причин, що унеможливлювали виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2017 у справі № 813/2564/18 негайно.

Для обчислення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у період 01.09.2017 по 16.10.2017 (з моменту винесення постанови Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2017 до поновлення на роботі згідно цієї постанови суду) потрібно враховувати грошове забезпечення позивача, вказане у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2017, так як позивач поновлений на посаді лише 17.10.2017.

Так, згідно вище вказаної постанови у травні 2017 року позивачу нараховано 6701,09 грн грошового забезпечення, у червні 2017 року 6701,09 грн. Загальна кількість календарних днів у травні та червні 2017 року становила 61. Середньоденна заробітня плата становила 219,71 грн.

Розрахунок нарахування середнього заробітку працівника проведено за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок №100).

Отже, за період затримки виконання судового рішення у період із 01.09.2017 по 16.10.2017 позивачу підлягає до відшкодування грошове забезпечення у розмірі 10106,66 гривень (219,71 х 46).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач виконав зазначене рішення суду несвоєчасно, що є підставою для стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 01.09.2017 по 17.10.2017 у розмірі 10106,66 грн., є правильним і з таким погоджується колегія суддів.

Щодо стягнення грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 21.11.2019 (з моменту звільнення на підставі постанови суду апеляційної інстанції від 29.01.2018 по дату видачі наказу № 752 о/с від 22.11.2019 про поновлення на роботі згідно з постановою суду касаційної інстанції), апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 Розділу 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (далі Порядок № 260) поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Згідно з п. 15 Розділу 1 Порядку № 260 при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Відповідно до п. 6 Розділу 3 Порядку № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Відповідно до п. 32 Постанови Пленому Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Судом встановлено, що за період з 01.03.2018 по 21.11.2019 грошове забезпечення позивачу не нараховувалось та не виплачувалось, і таке стверджується довідкою ГУ НП у Львівській області від 04.03.2020 № 64.

Таким чином, обчислюючи належну до стягнення за час вимушеного прогулу суму, суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, вірно врахував, що згідно довідки про доходи від 24.12.2019 грошове забезпечення позивача у січні 2018 року становило 8122,54 грн (31 календарний день відпрацьовано позивачем), а у лютому 2018 року 8122,26 грн (28 календарний день відпрацьовано позивачем, так як звільнено останнього 28.02.2018). За останні два місяці перебування на посаді грошове забезпечення позивача становило 16 244,81 грн., а, відтак, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 275,34 (16244,81 грн : 59 дні) гривень.

Отже, за період вимушеного прогулу у період із 01.03.2018 по 21.11.2019 (631 днів) позивачу підлягає відшкодуванню грошове забезпечення в розмірі 173 739,54 (275,34 грн * 631 день) грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача грошового забезпечення за період з 22.11.2019 по 16.01.2020 у розмірі 15419,04 грн, то апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 94 Закону України "Про Національну поліції" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799.

Судом встановлено, що незважаючи на поновлення на роботі позивача, грошове забезпечення з 22.11.2019 (дата прийняття наказу № 752 о/с про поновлення на роботі) по 16.01.2020 (дата переміщення, згідно з наказом № 13 о/с від 15.01.2020) ОСОБА_1 не нараховувалось, що стверджується довідкою про доходи, виданою ГУ НП у Львівській області 04.03.2020.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу за період з 22.11.2019 по 16.01.2020.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року, у справі № 380/917/20, - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін