Справа № 380/10413/20
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича про визнання протиправною та скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича, у якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича від 28.10.2020 про відкриття виконавчого провадження № 63433191 з примусового виконання виконавчого напису від 08.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем (реєстровий № 39623), про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості у розмірі 10 291, 53 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Позивач ніколи не проживав, тимчасово чи постійно у м. Києві. Зареєстрований ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 з 2002 року. Також Позивач є власником нерухомого майна, що знаходиться у м. Стрий Львівської області. Відповідач не мав права приймати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» до виконання виконавчий напис від 08.09.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем (реєстровий № 39623), а зобов`язаний був повернути його цьому Товариству без прийняття до виконання. Відкриття виконавчого провадження з порушенням правил територіальної діяльності є підставою для скасування спірної постанови, у зв`язку з чим звернувся до суду. Просив позов задовольнити.

Позиція відповідача викладена у письмовому відзиві на позов та обґрунтовується тим, що у виконавчому написі №39623 від 08.09.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вказано місце проживання Боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 , знаходиться у межах виконавчого округу м. Києва. У заяві про примусове виконання рішення стягувачем також зазначено інформація, що вказана у виконавчому написі, а саме, що місцем проживання Боржника ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 , оскільки до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича надійшов виконавчий документ - виконавчий напис №39625 від 08.09.2020, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу міста Гораєм О.С., у якому зазначено, що боржник фактично проживає у межах виконавчого округу м. Києва. У приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання. Вказує, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника, до відкриття виконавчого провадження. Стверджує, що приватним виконавцем жодним чином не порушено норми Закону України «Про виконавче провадження», зокрема ст. 24 цього Закону. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання.

Представником позивача 25.11.2020 подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні 03.12.2020 суд заслухав вступну промову представника позивача, дослідив письмові докази та перейшов до письмового провадження.

07.12.2020 представником позивача до заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу долучено копію акта передачі/приймання наданих правничих послуг від 03.12.2020 №03/12-13/11/20-1.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

27 жовтня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» звернулося до приватного виконавця Мельника Юрія Анатолійовича із заявою про примусове виконання рішення, у якій просили відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №39623 від 08.09.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у розмірі 10 291,53 гривень.

У виконавчому написі №39623 від 08.09.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вказано адресу проживання Боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 та адресу реєстрації: АДРЕСА_1 .

У заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» просить відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №39623 від 08.09.2020 за місцем проживання (перебування) боржника. У випадку встановлення доходу боржника звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без перевірки й майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.

28.10.2020 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Юрій Анатолійович прийняв постанову про відкриття ВП №63433191 з примусового виконання виконавчого напису від 08.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. (реєстровий № 39623) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості у розмірі 10291, 53 грн (десять тисяч двісті дев`яносто одна гривня, 53 копійки).

Не погоджуючись із вказано. постановою позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404 (далі - Закону № 1404).

Статтею 1 Закону № 1404 встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону 1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з частиною першою Закону 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини другою статті 24 Закону 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Частиною 5 статті 18 Закону №1404-VIIІ встановлено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону №1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі також - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 Закону №1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (частини перша, друга статті 25 Закону №1403-VIII ).

Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5) встановлено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції №512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства свідчить, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 08.04.2020 у справі № 804/6996/17 та від 30.04.2020 у справі №580/3311/19.

Як вже зазначалось, за даними Єдиного реєстру приватних виконавців приватний виконавець Мельник Ю.А. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.

Відповідно до договору №25719/0005XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» гр. ОСОБА_1 , зазначено адресу: АДРЕСА_1 .

Суд встановив, що у виконавчому написі №39623 від 08.09.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вказано адресу проживання Боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 та адресу реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії паспорта громадянина України (серія НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

В матеріалах виконавчого провадження та даної адміністративної справи відсутні докази щодо наявності у позивача нерухомого майна в межах виконавчого округу м. Києва.

До матеріалів справи надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухоме майно щодо суб`єкта, зі змісту якої встановлено, що позивач володіє лише майном за місцем реєстрації.

Суд встановив, що позивач працює у Стрийському структурному підрозділі Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «АРС-КЕРАМІКА», яке знаходиться за адресою: Львівська область, м. Стрий, вул. Лесі Українки, 23.

У заяві про примусове виконання рішення вказано адресу проживання Боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 та адресу реєстрації: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, виконавче провадження №63433191 відкрито за адресою нібито фактичного проживання боржника.

Жодних доказів того, що ОСОБА_1 проживає чи проживав, володіє чи володів майном у м. Києві, працював чи працює у м. Києві до матеріалів справи не надано.

Таким чином відповідачем, всупереч відомостям за виконавчим документом про місце реєстрації боржника ( АДРЕСА_1 ), а також за відсутності інформації про місце перебування та праці боржника, належне йому майно, відкрито виконавче провадження у м. Києві.

Як було вище вказано згідно з даними Єдиного реєстру приватних виконавців приватний, з яким можна ознайомитися на офіційному сайті за посиланням: https://erpv.minjust.gov.ua/#/search-private-performer, приватний виконавець Мельник Ю.А. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.

Предметом оскарження у даній справі є постанова приватного виконавця Мельника Ю.А. від 28.10.2020 про відкриття виконавчого провадження №63433191 з підстав порушення правил територіальної діяльності приватних виконавців.

З огляду на викладене, доводи відповідача про законність оскаржуваної постанови і прийняття до примусового виконання виконавчого напису за місцем проживання боржника не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Суд звертає увагу, що Закон №1404-VIIІ містить чітку вказівку на те, що виконавчі документи приймаються до виконання за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а не довільно, без будь-яких підтверджень, зазначених у виконавчому документі.

Суд також звертає увагу, що винесені у виконавчому провадженні №63433191 постанови відповідачем надсилались позивачу, зокрема і на зазначену вище адресу місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Отже, вирішуючи цей спір, судом враховано, що відповідачу було відомо, що місцем реєстрації позивача є адреса за межами його виконавчого округу, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Оскільки виконавчий документ приймався відповідачем до виконання не за місцем проживання боржника чи знаходження його майна, суд дійшов висновку про відсутність у приватного виконавця Мельника Ю.А. правових підстав для відкриття виконавчого провадження.

При цьому, посилання відповідача на практику Верховного Суду у справі № 511/1342/17 стосовно того, що виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, не спростовує факту порушення відповідачем правил територіальної діяльності приватних виконавців, передбачених статтею 24 Закону №1404-VII.

Таким чином, за відсутності доказів проживання та наявності майна у позивача як боржника у виконавчому провадженні №63433191 у місті Києві, тобто у виконавчому окрузі, на території якого здійснює діяльність відповідач, у відповідача не було правових підстав для прийняття до виконання виконавчого документа шляхом прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2020 №63433191.

За встановлених судом обставин приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність свого рішення не виконав.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи оскаржену постанову відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення та з порушенням передбачених статтею 2 КАС України принципів та Закону №1404-VII, тому таку слід визнати протиправною та скасувати, задовольнивши позов повністю.

Позивач просить вирішити питання про стягнення з відповідача понесені ним судові витрати.

При вирішенні цього питання, суд враховує таке.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Професійна правнича допомога ОСОБА_2 надавалася Адвокатським об`єднанням «Емел ПАРТНЕРС» (адвокат Мельник Л.Я., свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю від 28.12.2017 №000819) на підставі договору про надання правової допомоги від 13.11.2020 № 13/11/20-1 та Додаткового договору до нього № 1 від 13.11.2020.

Пунктом 2 Додаткового договору від 13.11.2020 №1 до договору про надання правової допомоги від 13.11.2020 № 13/11/20-1 визначено розмір гонорару за правову допомогу, який становить 1000, 00 грн.

Адвокат Мельник Л.Я. приймала особисту участь у судовому засіданні.

Матеріалами даної адміністративної справи підтверджується, що адвокатом Мельник Л.Я. на виконання договору про надання правової допомоги від 13.11.2020 № 13/11/20-1 підготовлено та подано до суду за її підписом позовну заяву, заяву про забезпечення позову та заяву відшкодуванню з відповідача витрати позивача на правничу допомогу. Адвокат здійснював представництво інтересів ОСОБА_1 у судовому засіданні у цій справі 03.12.2020; отримував процесуальні документи суду.

Оплата послуг за правову допомогу згідно з договором про надання правової допомоги від 13.11.2020 № 13/11/20-1 здійснена в розмірі 1 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 23.11.2020 № 69031768 та копією акта передачі/приймання наданих правничих послуг від 03.12.2020 №03/12-13/11/20-1.

Розмір таких витрат є обґрунтованим і пропорційним до предмету позову.

Відповідач у заяві про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача зазначив, що документи, які подані адвокатом для відшкодування витрат на правничу допомогу оформлені неналежним чином.

Зокрема, відповідач зазначив, що в договорі про надання правничої допомоги від 13.11.2020 не вказано номера судової справи, не надано адвокатом доказів, що підтверджують фактичне здійснення таких витрат, на платіжному дорученні відсутня відмітка банківської установи.

Суд зазначає, що вказане твердження відповідача є голослівним та надуманим і спростовується доказами, які надані адвокатом для вирішення питання про відшкодуванню з відповідача витрати позивача на правничу допомогу: підготовленими та поданими до суду процесуальними документами, а також платіжним дорученням з відміткою банківської установи та актом приймання/передачі виконаних робіт.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та висновок суду про задоволення позову, підлягають відшкодуванню з відповідача витрати позивача на правничу допомогу в сумі 1000 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 840 грн 80 коп та витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 268, 269, 271, 272, 287, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича від 28.10.2020 про відкриття виконавчого провадження №63433191 з примусового виконання виконавчого напису від 08.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем (реєстровий № 39623), про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості у розмірі 10 291, 53 грн.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва (02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс. 16 РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 1000 (одна тисяча) грн судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва (02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс. 16 РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 840 (вісімсот сорок ) грн 80 коп судових витрат у вигляді судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.12.2020.

Суддя Р.М. Брильовський