Справа № 160/94/20
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2020 року Справа № 160/94/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В. розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Євроспецкомплект» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Євроспецкомплект» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, якому позивач просить визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення №000023511 від 11.09.2019.
В обґрунтування позову зазначtyj, що висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими, а вказане рішення контролюючого органу незаконним та прийнятим без достатніх правових підстав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче провадження призначено на 04.02.2020.
В підготовче засідання 04.02.2020 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 25.02.2020.
В судове засідання 25.02.2020 з`явився представник позивача. Відповідач свого представника з належним чином оформленими повноваженнями в судове засідання не направив. Розгляд справи відкладено на 10.03.2020.
В підготовче засідання 10.03.2020 з`явився представник позивача. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 зупинено провадження у адміністративній справи до завершення обмежувальних протиепідемічних засобів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 поновлено провадження у справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку письмового провадження.
Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ «Швейна фабрика «Євроспецкомплект» є «14.12 Виробництво робочого одягу».
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.02.2018 між ТОВ «Швейна фабрика «Євроспецкомплект» (покупець) та ТОВ «Інекстрейд Компані» (продавець) укладено Договір поставки товару №12/02-18.
На виконання умов Договору виписано наступні видаткові накладні: №253 від 05.03.2018 (нитки швейні) на суму 230 316,00 грн. та суму ПДВ 46 063,20 грн.; № 254 від 05.03.2018 (нитки швейні) на суму 228 012,84 грн. та суму ПДВ 45 602,57 грн.; № 255 від 06.03.2018 (нитки швейні) на суму 333 340,00 грн. та суму ПДВ 66 668,00 грн.; № 256 від 07.03.2018 (нитки швейні) на суму 334 250,00 грн. та суму ПДВ 66 850,00 грн.; № 257 від 12.03.2018 (нитки швейні) на суму 333 550,00 грн. та суму ПДВ 66 710,00 грн.; № 258 від 12.03.2018 (нитки швейні) на суму 207 200,00 грн. та суму ПДВ 41 440,00 грн.; № 223 від 01.03.2018 (тканина жакардова) на суму 291 802,50 грн. та суму ПДВ 58 360,00 грн.; № 224 від 01.03.2018 (тканина жакардова) на суму 291 475,00 грн. та суму ПДВ 58 295,00 грн.; № 225 від 01.03.2018 (тканина жакардова) на суму 250 079,00 грн. та суму ПДВ 50 015,80 грн.; № 226 від 02.03.2018 (тканина жакардова) на суму 290 820,00 грн. та суму ПДВ 58 164,00 грн.; № 227 від 02.03.2018 (тканина жакардова) на суму 291 147,50 грн. та суму ПДВ 58 229,50 грн.; № 228 від 02.03.2018 (тканина жакардова) на суму 251 389,00 грн. та суму ПДВ 50 277,80 грн.; №229 від 05.03.2018 (тканина жакардова) на суму 288 200,00 грн. та суму ПДВ 57 640,00 грн.; № 230 від 05.03.2018 (тканина жакардова) на суму 262 000,00 грн. та суму ПДВ 52 400,00 грн.; № 231 від 05.03.2018 (тканина жакардова) на суму 283 287,50 грн. та суму ПДВ 56 657,50 грн.; № 232 від 06.03.2018 (тканина жакардова) на суму 281 650,00 грн. та суму ПДВ 56 330,00 грн.; № 233 від 06.03.2018 (тканина жакардова) на суму 284 925,00 грн. та суму ПДВ 56 985,00 грн.; № 234 від 06.03.2018 (тканина жакардова) на суму 266 912,50 грн. та суму ПДВ 53 382,50 грн.; № 235 від 07.03.2018 (тканина жакардова) на суму 273 790,00 грн. та суму ПДВ 54 758,00 грн.; № 236 від 07.03.2018 (тканина жакардова) на суму 275 100,00 грн. та суму ПДВ 55 020,00 грн.; № 237 від 07.03.2018 (тканина жакардова) на суму 284 532,00 грн. та суму ПДВ 56 906,40 грн.; № 238 від 12.03.2018 (тканина жакардова) на суму 284 597,50 грн. та суму ПДВ 56 919,50 грн.; № 239 від 12.03.2018 (тканина жакардова) на суму 271 170,00 грн. та суму ПДВ 54 234,00 грн.; № 240 від 12.03.2018 (тканина жакардова) на суму 277 720,00 грн. та суму ПДВ 55 544,00 грн.; № 241 від 13.03.2018 (тканина жакардова) на суму 265 275,00 грн. та суму ПДВ 53 055,00 грн.; № 242 від 13.03.2018 (тканина жакардова) на суму 272 742,00 грн. та суму ПДВ 54 548,40 грн.; № 243 від 13.08.2018 (тканина жакардова) на суму 294 750,00 грн. та суму ПДВ 58 950,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, підприємством складено наступні податкові накладні, які прийняті контролюючим органом: № 253 від 05.03.2018; № 254 від 05.03.2018; № 255 від 06.03.2018; № 256 від 07.03.2018; № 257 від 12.03.2018; № 258 від 12.03.2018; № 223 від 01.03.2018; № 224 від 01.03.2018; № 225 01.03.2018; № 226 від 02.03.2018; № 227 від 02.03.2018; № 228 від 02.03.2018; № 229 від 05.03.2018; № 230 від 05.03.2018; № 231 від 05.03.2018; № 232 від 06.03.2018; № 233 від 06.03.2018; № 234 від 06.03.2018; № 235 від 07.03.2018; № 236 від 07.03.2018; № 237 від 07.03.2018; № 238 від 12.03.2018; № 239 від 12.03.2018; № 240 від 12.03.2018; № 241 від 13.03.2018; № 242 від 13.03.2018; № 243 від 13.03.2018.
Перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Євроспецкомплект» п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, пп. 1 п. 4 розділу V, пп. 1, пп. 2, пп. 5 п. 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 № 13), що призвело до завищення від`ємного значення податку на додану вартість, що включається до складу наступного податкового періоду всього на суму 1 500 007,00 грн., в т.ч. за березень 2018 року 1 500 007,00 грн.
Головнbv управлінням ДПС у Дніпропетровській області 11.09.2019 винесено податкове повідомлення-рішення форми «В4» №000023511 яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 1 500 007,00 грн. за березень 2018 року.
Підставою для висновків про завищення від`ємного значення податку на додану вартість, що включається до складу наступного податкового періоду ТОВ «Швейна фабрика «Євроспецкомплект» став аналіз контролюючим органом взаємовідносин позивача та його контрагента ТОВ «Інекстрейд Компані».
Так, у акті перевірки зазначено, що за результатами ЄРПН за весь період діяльності ТОВ «Вестлайн Імпорт» по ланцюгу взаємопов`язаних господарських операцій з руху товару, реалізованих на адресу ТОВ «Інекстрейд Компані», та в подальшому на адресу ТОВ «Швейна фабрика «Євроспецкомплект» у березні 2018 року, встановлена відсутність джерела їх законного введення в обіг та реального задекларованого виробництва. На думку перевіряючих, сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу, свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. E акті вказано, що перевіркою встановлено здійснення ТОВ «Швейна фабрика «Євроспецкомплект» нереальних господарських операцій з товаром, придбаним у ТОВ «Інекстрейд Компані», який в свою чергу придбано у ТОВ «Вестлайн Імпорт», у зв`язку з відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг у попередніх ланках постачання та/або реального задекларованого виробництва.
Не погодившись з податковим повідомлення-рішенням, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Відповідно, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов`язкова ознака господарської операції) випливає також з норм Податкового кодексу України.
За змістом п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
За правилами п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.
Норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності). У зв`язку з цим одне лише посилання на відсутність у постачальника - контрагента у господарській операції матеріально-виробничих та/або трудових ресурсів, необхідних для здійснення підприємницької діяльності, не може бути достатньою підставою для позбавлення платника ПДВ - покупця права на податковий кредит.
Згідно з статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу №1.
Таким чином, якщо податкові органи володіють інформацією щодо ухилення від сплати податків платником, вони повинні вживати заходи з метою притягнення до відповідальності саме такого суб`єкта господарювання, а не покладати відповідальності на його контрагента, який документально підтвердив своє право на податкові відрахування.
Суд зазначає, що висновки контролюючого органу, які ґрунтуються не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.
У рішенні Європейського суду з прав людини у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» висловлена позиція, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
Крім того, суд доходить висновку, що використання податковим органом при складанні акту перевірки, податкової інформації не може бути достатнім доказом відсутності реальних операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки вказана податкова інформація не стосується обставин здійснення фінансово - господарської діяльності контрагентів і позивача та жодних обставин щодо їх договірних відносин в такій податковій інформації не встановлено.
Системний аналіз норм підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, дає підстави для висновку про те, що для формування податкового кредиту з податку на додану вартість необхідними умовами є наявність у платника податку - покупця належно оформлених податкових накладних, фактична сплата грошових коштів контрагенту в сумі, визначеній в податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит.
Щодо посилань контролюючого органу на «обрив ланцюга», то суд наголошує, що виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи. Так само і саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.06.2019 у справі № 804/4686/16, від 23.07.2019 у справі № 805/1877/18-а.
Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
У відповідності до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Зі змісту ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 43 Господарського кодексу України випливає, що свобода підприємницької діяльності, у розумінні якої підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом, є загальним принципом господарювання.
Враховуючи викладене, при здійсненні господарської діяльності, керуючись принципами свободи підприємницької діяльності та свободи договору, суб`єкти господарювання вправі вільно укладати будь-які договори, не заборонені законодавством, самостійно обирати контрагентів та визначати умови таких договорів, в т.ч. ціну товару.
Отже, підприємство самостійно здійснює власну господарську діяльність і задля досягнення її мети - економічних і соціальних результатів та одержання прибутку - на свій розсуд визначає необхідні для цього умови.
Нереальність господарських операцій з придбання платником податків товарів (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише порушенням контрагентами вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності або деякими дефектами в розрахункових документах, зумовленими допущеними помилками.
Усі документи в їх сукупності, складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, які за змістом та формою відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.
Таким чином наведені відповідачем доводи не можуть спростувати реальності операцій позивача з контрагентом.
Водночас при встановленні факту здійснення господарської операції повинні досліджуватись відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а податкове повідомлення-рішення №000023511 від 11.09.2019 є протиправним і підлягає скасуванню.
Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 21 020,00 грн., що документально підтверджується платіжними дорученнями № 296 від 27.12.2019 та №302 від 14.01.2020, які наявні у матеріалах справи, тому судовий збір у сумі 21 020,00 грн. підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 139, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Євроспецкомплект» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №000023511 від 11.09.2019.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Євроспецкомплект» судовий збір у розмірі 21 020,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська