Справа № 580/5388/20
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

03 грудня 2020 року справа № 580/5388/20

м. Черкаси

Суддею Черкаського окружного адміністративного суду Трофімовою Л.В. перевірено матеріали адміністративного позову у справі № 580/5388/20

за позовом ОСОБА_1

до Черкаського апеляційного суду

треті особи Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області

про визнання дій протиправними та стягнення коштів, прийнято ухвалу.

30.11.2020 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Черкаського апеляційного суду, треті особи Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області , просить:

- визнати протиправними дії Черкаського апеляційного суду щодо нарахування та виплати судді Черкаського апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 27.08.2020 включно із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47320 грн згідно частини третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 13.04.2020 № 553-ІХ.

- стягнути з Черкаського апеляційний суду на користь судді ОСОБА_1 невиплачену суддівську винагороду за період з 18.04.2020 до 27.08.2020 в сумі 543887,04 грн з відрахуванням при виплаті усіх обов`язкових податків та платежів, згідно до вимог законодавства України.

Частиною 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали позовної заяви, варто зазначити, що вона не відповідає вимогам статті 160, статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому повинна бути залишена без руху для усунення недоліків, з огляду на таке.

Згідно з частиною 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії, якщо інше не визначено Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частина 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позовна вимога «стягнути з Черкаського апеляційного суду на користь судді ОСОБА_1 невиплачену суддівську винагороду» передбачає надання доказів на підтвердження порушеного права позивача у контексті попередньо/завчасно нарахованої наявної суми та/або відображення в обліку заборгованості щодо нарахованої, проте невиплаченої винагороди відповідно до розрахункових листків з оплати праці. Вимога «стягнути ….невиплачену суддівську винагороду …з відрахуванням при виплаті усіх обов`язкових податків, зборів та платежів відповідно до вимог законодавства України» передбачає надання доказів про наявні деструктивні відхилення в обліку відповідача порівняно з розрахунковими листками оплати праці позивача у розрізі місяців щодо конкретних податків і зборів та/або «платежів» пропорційно відпрацьованому часу, що не обґрунтовані у позові. У позові не йдеться про вплив дій/бездіяльності відповідача у зв`язку із нарахуванням/не нарахуванням та розміром відрахування ЄСВ на майнові та/або соціальні права чи фінансові інтереси позивача у зв`язку із сформованими позовними вимогами про стягнення та «визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати» у контексті першої вимоги «із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47 320 грн згідно частини третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-ІХ від 13.04.2020», що була чинною у період з 18.04.2020 до 27.08.2020.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 15-рп/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. Обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України (частина друга статті 150), що має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів (частина друга статті 8). У рішенні КСУ від 14.07.2009 № 1-35/2009 (справа про конституційно встановлену процедуру набрання чинності законом) зазначено: автоматично відновитися попередня норма закону не може, необхідна відповідна реакція з боку парламенту й дотримання визначеної Основним Законом України законодавчої процедури. Офіційне оприлюднення, опублікування закону є конституційно встановленою процедурою, необхідною для набрання ним чинності. Стаття 152 Конституції України визначає, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У позові не йдеться про перебування у відпустці чи тимчасовій непрацездатності позивача у період з 18.04.2020 до 27.08.2020. У позові не зазначено кількість днів використаної щорічної і додаткової відпустки з 18.04.2020 до 27.08.2020 та не надано розрахунку суми 519 575,78 грн з утриманням податків, зборів та відрахуванням єдиного внеску відповідно до вимог законодавства.

Про надання відомостей щодо нарахованої і виплаченої зарплати зазначено у статті 110 КЗпП України і статті 30 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 № 108/95-ВР із змінами: «при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати».

У позові йдеться про проходження публічної служби, проте не зазначено про відмову відповідача надати інформацію (розрахунковий листок) при кожній щомісячній виплаті грошової винагороди. Згідно із частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суддівська винагорода виплачується щомісячно. Про порушення майнового права та/або фінансового інтересу в оплаті праці позивач могла дізнатися після її отримання(на картковий рахунок або у інший спосіб) та/або під час вручення розрахункового листка (з дня відмови у наданні розрахункового листка). Позивач не обґрунтовує про обставини порушення права та/або інтересу із наданням відповідних доказів та не надає обґрунтованого клопотання про поважність причин пропуску звернення до суду щодо проходження публічної служби.

До позову не надано у додатках заяви позивача щодо виплати та не зазначено про форму такого звернення (усно, письмово, засобами зв`язку) до відповідача. Позивач зазначає про лист -відповідь від 26.10.2020, проте не зазначає спосіб і дату отримання відповіді.

У Рішенні РСУ № 55 «Щодо виконання рішення Конституційного Суду» зазначено про потреби виділення додаткових коштів для компенсації виплат суддівської винагороди, у листі-відповіді від 26.10.2020 № 04-17/62/2020 зазначено: «на законодавчому рівні не визначено механізму компенсації недоотриманих суддями сум суддівської винагороди за час дії частини 1 та 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», проте позовні вимоги не сформовані щодо компенсації, але у тексті позовної заяви зазначено: «кошти необхідно компенсувати», «чинним законодавством не передбачено механізму компенсації недоотриманої частини суддівської винагороди».

ВС (ЄДРСР 89353009 справа № 725/3800/17; 86552326 справа № 814/1274/17; 86161684 справа № 825/1022/17) щодо застосування норм права, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, оцінюючи рішення апеляційної інстанції у правовідносинах щодо дій суб`єкта владних повноважень, виходив з того, що вказані норми були чинними у спірний період та належали застосуванню.

У рішенні №10-рп/2008 від 22.05.2008 Конституційний Суд України визначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими.

Позивач не позбавлений права вимагати відшкодування відповідної матеріальної шкоди на підставі частини 2 статті 152 Конституції України (ЄДРСР91443520 справа № 823/5238/15). За змістом статті 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення (ВС 92074698 справа № 823/5238/15).

Оскільки правовідносини у справі виникли до прийняття рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020, а останнє не містить положень, що би поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності у період з 18.04.2020 до 27.08.2020, то позивачем не обґрунтовано зміст порушеного права з боку відповідача.

У позові йдеться про «збалансований бюджет», проте не зазначено яка стадія бюджетного процесу і як саме вплинула на позивача у контексті того, що соціально-економічні права не є абсолютними. У позові йдеться про вплив « будь-якого порушення процедури» на право особи на «встановлений процес», проте не обґрунтовує яку саме процедуру окреслює стосовно якого саме особистого права, які саме обставини щодо цього підтверджуються довідкою від 02.10.2020 і який спосіб відновлення передбачає.

В обґрунтування порушеного права позивач зазначає про право працюючого судді на отримання суддівської винагороди: «у розмірі, визначеному спеціальним законом та не може визначатися іншими нормативно-правовим актами», проте не обґрунтовує пріоритет та/або конкуренцію таких актів у контексті статті 85 Конституції України, що розмежовує повноваження Верховної Ради України щодо прийняття законів та затвердження Державного бюджету України. Відповідно до частини другої статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування у межах, передбачених законом про державний бюджет на відповідний рік.

У позові не йдеться про порушення бюджетного законодавства (на якій саме стадії бюджетного процесу) відповідачем чи третіми особами та/або про нецільове використання відповідачем коштів та/або про не нарахування винагороди у межах передбачених на 2020 рік кошторисом видатків та/або про помилки у обчисленні відрахувань та утримань із заробітної плати роботодавцем, проте зазначено: «необхідність виконання відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, вимог чинного законодавства не змінює правової природи дій, що за своєю суттю мають ознаки протиправності».

У позовній вимозі зазначено «визнати протиправними дії», проте не йдеться про ознаки протиправності дій відповідача згідно критеріїв частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у забезпеченні виконання «чинного законодавства».

З наданої довідки від 02.10.2020 про обмеження доходу з квітня по липень 2020 року (без зазначення дат спірного періоду) за відсутності розрахунку позивача не вбачається конфлікту щодо нарахування і обмеження нарахування в оплаті праці позивача та/або порушення прав застрахованої особи за Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 у контексті дотримання Порядку прийняття банками на виконання розрахункових документів на виплату заробітної плати (наказ від 09.09.2013 №453, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.09.2013 за № 1602/24134 https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/z1602-13#Text) щодо інформації згідно з довідкою-розрахунком, погодженої органом доходів і зборів, наданої платником єдиного внеску за період 18.04.2020 до 27.08.2020.

Матеріали позову не містять доказів про виявлені/наявні позивачем розбіжності у нарахуванні ЄСВ під час обчислення грошової винагороди та/або сплаті ЄСВ (максимального/мінімального розміру) у контексті формування відомостей персоніфікованого обліку для обчислення страхового стажу.

Позивач самостійно визначається щодо участі у адміністративній справі третіх осіб, зокрема органу доходів і зборів під час нарахування та сплати ПДФО, військового збору та ЄСВ з огляду на погодження довідки-розрахунку та адміністрування ЄСВ і податків, обліку даних, зокрема за формою 1 ДФ.

У позові не обґрунтовується наявний запит позивача про надання довідки про доходи та/або іншої відповідної довідки із/без зазначення суми сплаченого ЄСВ у контексті постанов Великої палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду у справі № 580/2417/19.

Учасниками справи статтею 42 Кодексу адміністративного судочинства України визначені сторони та треті особи.

Згідно з частиною 2 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі за клопотанням учасників справи.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Суд констатує, що позивач не зазначив, на чиїй стороні (позивача чи відповідача) мають виступати визначені у позові треті особи, на які права та/або інтереси таких осіб може вплинути рішення у даній справі.

Під час вирішення питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує, зокрема вимоги пункту 5 частини 3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України щодо кількості сторін та інших учасників справи. Відповідно до частини 2 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, тоді як процесуальна участь третіх осіб впливатиме на швидкість вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб), їх місцезнаходження (для юридичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти. У позовній заяві не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ стосовно Державної судової адміністрації України.

Суд покликаний захистити і відновити порушене право, а не абстрактне право непідтверджених очікувань позивача на майбутнє. Позивачем не обґрунтовано чи казначейство допускало протиправні дії щодо позивача та не мотивовано, що спірні правовідносини виникли з питань і стосуються інтересів, що відносяться до компетенції та повноважень державної казначейської служби. Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області здійснює обслуговування бюджетних коштів Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, яке не визначено учасником справи.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статті 160, статті 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 2, 4, 6-16, 19, 160, 161, 169, 241, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Черкаського апеляційного суду, треті особи Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області, залишити без руху.

Надати позивачеві для усунення вказаних вище недоліків позовної заяви десять днів з моменту отримання копії даної ухвали.

Позивачем вказані недоліки можуть бути усунуті шляхом надання:

- нової редакції позовної заяви із зазначенням: ідентифікаційного коду юридичної особи в ЄДРПОУ стосовно Державної судової адміністрації України; обґрунтування позовних вимог відповідно до обставин справи та доказів на їх підтвердження;

- обґрунтування із зазначенням підстав для залучення до участі у справі третіх осіб, які зазначені в позовній заяві;

- оформлених у встановленому порядку клопотань про залучення до участі у справі третіх осіб;

- доказів у обґрунтування позовних вимог та відповідних розрахунків, зокрема на підтвердження того, що у довідці та/або іншому подібному розрахунку (у т.ч. про доходи)/відповідній довідці наявна інформація про суми сплаченого ЄСВ.

У разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.

Суддя Л.В. Трофімова