Справа № 520/1304/2020
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 листопада 2020 року № 520/1304/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Білової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Волевського Л.В.,

за участі представників: позивача - Третьякової Н.О., відповідача - Гундар Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" (63525, Харківська обл., Чугуївський р-н, Малинівка, вул. Олімпійська, буд. 3) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46) про скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення предмету позову від 18.02.2020, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Харківській області від 29.01.2020 року № Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ", .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 було відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом, розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" - задоволено в повному обсязі. Скасовано наказ Головного управління ДПС у Харківській області № 545 від 28.01.2020 "Про здійснення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ"" (код за ). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" сплачений судовий збір у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020 апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" відмовлено.

Постановою Верховного суду від 22.09.2020 касаційна скарга позивача задоволено частково, рішення ХОАС від 04.03.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду І інстанції.

Скасовуючи рішення та постанову судів першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що «інформація (в цьому випадку лист Державної податкової служби), на підставі якої прийнято оскаржуваний наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 грудня 2018 року у справі 820/4894/18.

Судами попередніх інстанцій не досліджена інформація, наведена в листі Державної податкової служби України від 24 січня 2020 року № 1209/7/99-00-17-02-01-07, не встановлено наявність / відсутність в цьому листі інформації, яка б чітко вказувала на конкретні порушення законодавства Товариством, посилання на норми права, які порушені або можливо порушені платником податків.

Окрім того, у рішеннях судів попередніх інстанцій не досліджено, які саме порушення допустив позивач, що могло б бути підставою для проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України та не встановлено наявність у спірному наказі посилань на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вказане, дослідити лист Державної податкової служби України від 24 січня 2020 року № 1209/7/99-00-17-02-01-07, надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в контексті кожної окремої підстави для проведення фактичної перевірки.»

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2020, справу передано на розгляд судді Біловій О.В.

Ухвалою суду від 12.10.2020 справу прийнято до розгляду та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В обґрунтування позову зазначено, що наказ Головного управління ДПС у Харківській області № 545 від 28.01.2020 "Про здійснення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ"" (код за ) є протиправним та таким, що порушує права позивача. З оскаржуваного наказу неможливо ідентифікувати передбачену Податковим кодексом України підставу для призначення фактичної перевірки позивача, та чи дійсно у розпорядженні контролюючого органу була наявна інформація, яка може слугувати підставою для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки, і чи саме ця інформація слугувала такою підставою.

02.11.2020 до суду надійшли пояснення представника позивача, в яких остання зазначила, що зі змісту листа ДПС України, на який посилається відповідач, вбачається відсутність конкретної інформації про порушення позивачем вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також відсутність інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення Позивачем законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та подав до суду відзив на адміністративний позов від 19.02.2020 та додатково відзив від 02.11.2020 з урахуванням постанови Верховного Суду, в яких зазначив, що у ТОВ «БІКОРМ» реєструвало податкові накладні, відповідно до яких підприємство здійснювало реалізацію власно виробленої хімічної продукції за кодом УКТ ЗЕД ) (розчинники органічні марок: «А», «В», «Сольвент»; суміш запашних речовин), до складу якої згідно з Постановою № 722 входить спирт етиловий денатурований. Однак, не зважаючи на ту обставину, що ТОВ «БІКОРМ» виробляє та реалізує хімічну продукцію за кодом УКТ ЗЕД , до складу якої згідно з Постановою № 722 входить спирт етиловий денатурований, підприємство податковий вексель не видавало та не подавало до контролюючого органу відомості про витратоміри-лічильники, якими повинно бути обладнане кожне місце відпуску продукції, для внесення цих даних до Єдиного реєстру. Висновки були зроблені Верховним Судом без належного дослідження змісту листа ДПС України від 24.01.2020 № 1209/7/99-00-17-02-01-07. У даному листі міститься конкретна інформація про порушення законодавства, які могли бути допущені позивачем.

Представник позивача не погодилась з поданими відзивами та подала до суду відповіді на відзив від 21.02.2020 та від 23.11.2020, в яких зазначила, що спірний наказ не містить посилань на норми пп. 229.1.1 та 229.1.8 п. 229.1 ст. 229 ПК України, але містить посилання на п.п. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України без посилання на конкретну інформацію, яка стала підставою для призначення перевірки.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Третьякова Н.О. - позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача, Гундар Г.М. - проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС у Харківській області, враховуючи інформацію Державної податкової служби України, надану у листі від 24.01.2020 № 1209/7/99-00-17-02-01-07, на підставі наказу ГУ ДПС у Харківській області на перевірку від 28.01.2020 № 545 та направлень на перевірку від 28.01.2020 за №№43, 44, 45, 29.01.2020 року був здійснений вихід для проведення фактичної перевірки господарського об`єкту, розташованого за адресою: вул. Олімпійська, буд. 3, смт Малинівка, Чугуївський район, Харківська область, 63525, діяльність в якому здійснює ТОВ «БІКОРМ».

Після прибуття перевіряючих на адресу позивача для проведення перевірки співробітником підприємства ОСОБА_2 в допуску до перевірки відмовлено з підстав непред`явлення службових посвідчень та ненадання копії наказу.

Також судом встановлено, що співробітником позивача працівникам відповідача було повідомлено про відсутність об`єктивної можливості проведення даної перевірки у зв`язку з простоєм ТОВ "БІКОРМ", встановленим на підприємстві з 23.01.2020 року та під підпис перевіряючому ОСОБА_3 , співробітником позивача було надано копію наказу № 1 від 23.01.2020 року "Про простій в ТОВ "БІКОРМ"".

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України відповідачем було складено акт відмови від проведення перевірки/допуску до перевірки від 29.01.2020 № 654/20-40-32-02-08/33866995.

Судом встановлено, що підставою для проведення фактичної перевірки в наказі відповідача від 28.01.2020 року № 545 зазначені п.п. 80.2.2 та 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Позивач, вважаючи вказаний наказ протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки визначено положеннями пункту 75.1. статті 75 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), при чому така перевірка повинна проводитися в межах повноважень контролюючого органу виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 Податкового кодексу України.

Підставою призначення фактичної перевірки позивача податковим органом визначені підпункти 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Зазначеними пунктами передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України).

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що для застосування як підпункту 80.2.2, так і підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України в якості підстави для проведення фактичної перевірки, необхідною умовою є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків відповідних вимог законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Суд не заперечує того факту, що до функцій контролюючих органів, відповідно до ст. 19 ПК України віднесено здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечення міжгалузевої координації у цій сфері (п.п.19-1.1.14.); здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (п.п. 19-1.1.16.); проведення роботи щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (п.п.19-1.1.17) та ін.

В свою чергу, суд приходить до висновку, що реалізація відповідних функцій у визначеній сфері щодо призначення таких перевірок не є безмежною. Такими функціями контролюючий орган наділений законодавчо на постійній основі, однак реалізація таких функцій певним чином обмежена законодавством. Тобто, не в будь-якому випадку за наявності компетенції на проведення перевірки, така перевірка може бути призначена.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.05.2020 року по справі № 816/3238/15.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, при призначенні спірної перевірки відповідач виходив зі змісту отриманої від ДПС України інформації, викладеної у листі від 24.01.2020 № 1209/7/99-00-17-02-01-07, яка розцінена відповідачем як така, що свідчить про порушення позивачем вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

На виконання вимог постанови Верховного Суду від 22.10.2020 судом має бути досліджено інформацію, викладену у листі ДПС України від 24.01.2020 № 1209/7/99-00-17-02-01-07, на підставі якої прийнято оскаржуваний наказ.

У вказаному листі Державна податкова служба України зазначила про необхідність провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання (відповідно до додатку, в якому є позивач у справі) та їх контрагентів з обов`язковим відбором зразків для визначення фізико-хімічних показників та приналежності виробленої продукції до заявленого виробником коду згідно з УКТ ЗЕД.

Підпункт 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України визначає в якості підстави для призначення фактичної перевірки інформацію від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства. Суд також зазначає, що пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України визначає в якості підстави для призначення фактичної перевірки інформацію саме про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відтак, з аналізу зазначених підпунктів пункту 80.2 ст. 80 ПК України вбачається, що відповідна інформація має містити конкретні фактичні дані про реальну, а не ймовірну, наявність порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Верховний Суд направляючи справу на новий розгляд наголосив, що інформація (в цьому випадку лист Державної податкової служби), на підставі якої прийнято оскаржуваний наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

У листі ДПС України від 24.01.2020 № 1209/7/99-00-17-02-01-07 зазначила про таке:

«Статтею 229 ПК України встановлено пільгові ставки акцизного податку, у разі використання спирту етилового для виробництва, зокрема, продукції хімічного та технічного призначення.

Перелік продукції хімічного і технічного призначення, для виробництва якої використовується спирт етиловий денатурований, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року № 722 (далі - Постанова № 772).

На сьогодні виробники продукції хімічного та технічного призначення (розчинники, етанол, як складник бензину, сольвенти, компоненти, та а ін..) виробляють зазначену продукцію під кодами УКТ ЗЕД згідно переліку визначеного Постановою № 772 до хімічного складу яких входить спирт етиловий переважно з масовою часткою понад 80 відс. об., який у подальшому можливо відділити від денатуруючи добавок та використовувати для виготовлення контрафактної алкогольної продукції.

Згідно з інформацією, яка була надана територіальними підрозділами контролю за обігом підакцизних товарів, роботою з автоматизованими -інформаційними системами, підлягають відпрацюванню слідуючи підприємства (відповідно до додатку), які декларують виробництво продукції хімічного призначення.»

Як вбачається зі змісту вказаного листа, ДПС України повідомило Головні управління ДПСУ в областях про необхідність, у зв`язку зі зміною правового регулювання, проведення фактичних перевірок з метою встановлення факту можливих порушень платниками податків, зазначеними у додатку до листа, законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарі, а також порушень вимог законодавства в частині отримання та реалізації спирту етилового без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників спирту етилового та/або витратомірів-лічильників обсягу виробленої продукції, без реєстрації акцизного складу.

У листі також зазначено, що в ході проведення контрольно-перевірочних заходів необхідно, зокрема, перед перевіркою здійснити аналіз наявних баз даних та співставити продукцію, яка реалізується, з визначеними Постановою № 772 кодами згідно з УКТ ЗЕД.

Таким чином, метою направлення зазначеного листа ДПС України було саме збір інформації про можливі або існуючі порушення платниками податків, зазначених у додатку, норм законодавства, також зобов`язання відповідача до призначення перевірки здійснити аналіз наявних баз даних та співставити продукцію, яка реалізується відповідними суб`єктами господарювання. Отже, саме зібрана відповідачем інформація, в тому числі з використанням наявної у нього інформації з баз даних, яка б свідчила про можливі або існуючі порушення, могла стати підставою для призначення фактичної перевірки позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що фактичних даних, що свідчили б про можливі порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів а також про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, у зазначеному листі ДПС України не міститься.

Суд зазначає, що інформація про зміну законодавства, що регулює сплату податків, не може вважатися інформацією, що свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, до якого вносяться вказані зміни, без підтвердження таких порушень фактичними даними стосовно конкретної особи.

З огляду на що, лист ДПС України від 24.01.2020 № 1209/7/99-00-17-02-01-07 не може вважатися інформацією про фактичні або можливі порушення позивачем законодавства в розумінні підпунктів 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Отже, відповідачем не доведено наявності у нього на момент прийняття спірного наказу інформації про порушення позивачем вимог законодавства, а також про її отримання в установленому законодавством порядку.

Представником відповідача в судовому засіданні 30.11.2020, після заслуховування пояснень сторін, було надано до суду копію податкової накладної № 82 від 27.11.2019, виписаної позивачем по операції з реалізації розчинника органічного марки В (код УКТ ЗЕД ) на підтвердження доводів відзиву.

З приводу належності зазначеного доказу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначена справа розглядалася судами першої, апеляційної та касаційної інстанції, та за результатами перегляду у касаційній інстанції була направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду ухвалою суду від 12.10.2020 прийнято справу до розгляду, призначено судове засідання на 02.11.2020. Відповідачем в рамках нового розгляду 02.11.2020 подано відзив на адміністративний позов, в якому викладено позицію податкового органу з урахуванням висновку Верховного Суду у даній справі.

Нормами частин 3, 4 ст. 79 КАС України встановлено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що вказана податкова накладна датована 27.11.2019, тобто була складена та зареєстрована в ЄРПН до подання позову до суду позивачем, а саме до 03.02.2020.

Відповідачем ані під час первинного розгляду судами даної справи, ані під час нового розгляду зазначений доказ не було надано до суду. Доказів неможливості його подання протягом усього часу розгляду справи в судах відповідачем при поданні зазначеного доказу у судовому засіданні 30.11.2020 не надано, причин неподання у відповідні строки, а саме разом з відзивом під час первинного розгляду або з відзивом під час нового розгляду суду не повідомлено.

Суд зазначає, що ст. 19-1 Податкового кодексу України визначено функції контролюючого органу, до яких згідно з пп. 19-1.1.40, 19-1.1.46, зокрема, віднесено:

- організація збору податкової інформації та внесення її до інформаційних баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику;

- використання під час виконання своїх посадових (службових) обов`язків податкової інформації з інформаційно-телекомунікаційних систем та інших джерел, отриману в порядку та спосіб, визначений цим Кодексом.

Статтею 20 ПК України визначено права контролюючого органу, серед яких визначено, зокрема, право:

- для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом (пп.20.1.2);

- отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали (пп. 20.1.3);

- користуватися інформаційними базами даних державних органів, державними, у тому числі урядовими, системами зв`язку і комунікацій, мережами спеціального зв`язку та іншими технічними засобами відповідно до закону (пп. 20.1.26).

Відповідно до ч. 8 ст. 79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З огляду на визначені функції та надані контролюючому органу - відповідачу права, з урахуванням наявності доступу ГУ ДПС у Харківській області до Єдиного реєстру податкових накладних, суд не вбачає поважних причин для неподання зазначеного доказу протягом строків, встановлених законом, з огляду на що, вказаний доказ судом до уваги не береться.

Крім того, з урахуванням змісту відзивів на позовну заяву та несвоєчасності подання зазначеного доказу, суд не вбачає підстав вважати, що інформація, що міститься у даній податковій накладній від 27.11.2019, була покладена в основу спірного наказу як підстава для призначення перевірки. Лист ДПС України, на який посилається відповідач як на інформацію, що стала підставою для призначення фактичної перевірки, посилань на вказаний документ не містить.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем в ході розгляду справи не доведено обґрунтованість прийняття спірного наказу, з огляду на що суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст.. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити.

Скасувати наказ Головного управління ДПС у Харківській області № 545 від 28.01.2020 року "Про здійснення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ"" (код за ).

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.12.2020.

Суддя Білова О.В.