Справа № 380/4684/20
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/4684/20 пров. № А/857/13211/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року, головуючий суддя Коморний О.І., ухвалене у м. Львові, повний текст якого складено 22.09.2020 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Львівській області про стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року позивач Гапоненко звернувся в суд з позовом до УСБ України у Львівській області, в якому просив стягнути з Управління Служби безпеки України у Львівській області 107 517,15 грн середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь період затримки розрахунку при звільненні за період з 14.09.2019 року по 26.03.2020 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що в період 2001-2019 років він проходив військову службу в УСБ України у Львівській області на посадах офіцерського складу. На підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду 26.03.2020 року Управлінням СБ України у Львівській області виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в розмірі 39284,83 грн. Таким чином, до 13.09.2019 року Управління Служби безпеки України у Львівській області зобов`язане організувати проведення з позивачем розрахунку за всіма видами забезпечення, які слід було провести на день виключення із списків частини. Вважає, що відмова Управління Служби безпеки Україні у Львівській області в нарахуванні та виплаті грошової компенсації зі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки порушує право позивача на належний та гідний рівень грошового забезпеченні військовослужбовця Служби безпеки України та право на своєчасне отримання усіх видів виплат при звільненні з військової служби, в тому числі виплат компенсаційного характеру. Таким чином, вказує, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку із 14.09.2019 року до дня фактичного розрахунку - 26.03.2020 року із розрахунку 551,37 грн в день.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково; стягнуто з Управління Служби безпеки України у Львівській області (вул. Вітовського, 55, м. Львів, 79012; 1) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.09.2019 року по 26.03.2020 року в сумі 39 287,47 грн (тридцять дев`ять тисяч двісті вісімдесят сім гривень, 47 копійок); у задоволенні вимоги про стягнення з Управління Служби безпеки України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 68 229,68 грн - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, УСБ України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що норми трудового законодавства, в тому числі Кодексу законів про працю, не розповсюджуються на військовослужбовців, що вказує на помилковість розрахунків, зазначених в позовній заяві, та є підставою для відмови в задоволенні позову. Усі питання, пов`язані з виплатою грошового забезпечення військовослужбовцям СБУ, визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей, а також відомчими нормативними актами СБУ, а не нормативними актами трудового законодавства. За своєю природою, підставами нарахування, структурою, способом правового регулювання та іншими ознаками поняттями заробітна плата не є тотожнім поняттю грошове забезпечення. Грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям за проходження військової служби (ст.9 зазначеного Закону), при цьому порядок її проходження визначений окремим документом, а норми КЗпП регулюють трудові відносини працівників, які за своєю природою є зовсім іншими ніж військова служба.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом Голови СБ України №1116-ос від 23.08.2019 року ОСОБА_1 , звільнено з військової служби в запас СБУ за підпунктом а п.61, підпункту г п. 63 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) та п. 88-1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 року № 1262/2007, а згідно наказу начальника УСБ України у Львівській області №544-ос від 06.09.2019 року з 13.09.2019 року - виключено зі списку особового складу Управління.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/684/20 від 18.02.2020 року (вступило в законну силу 20.03.2020 року) позов ОСОБА_1 задоволений повністю, визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати як учаснику бойових дій компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, за період 2015 - 2019 років та зобов`язано Управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 70 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 - 2019 років, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 13.09.2019 року (а.с. 29).

На підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду, 26.03.2020 Управлінням СБ України у Львівській області виплачено ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в розмірі 39 284,83 грн, згідно виписки по картковому рахунку ГУ з обслуговування клієнтів АТ Державний ощадний банк про зарахування коштів на рахунок в період з травня 2019 по березень 2020 року (а.с. 31).

Позивач вважаючи, що відповідач протиправно несвоєчасно провів розрахунок при звільненні, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно з ст. 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Так, відповідно до частини 14 статті 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Норми Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/684/20 від 18.02.2020 року визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати як учаснику бойових дій компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, за період 2015 - 2019 років та зобов`язано Управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 70 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 - 2019 років, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 13.09.2019 року.

26.03.2020 року Управлінням СБ України у Львівській області виплачено ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в розмірі 39284,83 грн, згідно виписки по картковому рахунку ГУ з обслуговування клієнтів АТ Державний ощадний банк про зарахування коштів на рахунок в період за травень 2019 - березень 2020 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №807/3664/14.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 21.03.2017 року у справі № 826/5111/15, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Тому, враховуючи, що відповідач, всупереч норм чинного законодавства, не здійснив з працівником повного розрахунку при звільненні, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання його здійснити нарахування та виплату позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки остаточний розрахунок з позивачем у зв`язку із звільненням проведений на підставі рішення суду 26.03.2020 року, а виключення останнього із списків особового складу управління відбулося 13.09.2019 року, то із відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 14.09.2019 року (наступний день після звільнення) по 26.03.2020 року за затримку терміном 195 днів, відтак вірним є висновок суду щодо задоволення позовних вимог в цій частині.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі №380/4684/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 04.12.2020 року.