Справа № 826/4788/17
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4788/17 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі представника апелянта-3 Гузієнка Я.М., представника позивача Тиліпського Д.В., представника відповідача Кузьмика Д.В., представника третьої особи-1 Ковалика В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" та Національного банку України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: 1) Публічне акціонерне товариство "Дельта банк", 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Кавицький", 3) ОСОБА_2 , 4) Державне підприємство "Прозоро", 5) Товариство з обмеженою відповідальністю "Е-Тендер", про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

05 квітня 2017 ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: 1) Публічне акціонерне товариство "Дельта банк", 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Кавицький", 3) ОСОБА_2 , 4) Державне підприємство "Прозоро", 5) Товариство з обмеженою відповідальністю "Е-Тендер", яким просила:

1. Визнати протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо затвердження умов продажу активу(ів) (майна) банку ПАТ «Дельта Банк», а саме:

- право вимоги за Кредитним договором № 602-Ф від 31.05.2006 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_2 );

- право вимоги за Кредитним договором № 1054-Ф від 24.12.2007 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_2 ;

- право вимоги за Кредитним договором № 340-Ф від 08.06.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_2 );

- право вимоги за Кредитним договором № 380 від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Кавицький» (правонаступником якого є ОСОБА_2 );

- право вимоги за Кредитним договором № 379-Ф від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_4 (правонаступником якої є ОСОБА_1 );

- право вимоги за Кредитним договором № 377-Ф від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_5 (правонаступником якого є ОСОБА_1 );

- право вимоги за Кредитним договором № 378-Ф від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_6 (правонаступником якої є ОСОБА_1 );

- право вимоги за Кредитним договором № 601-Ф від 31.05.2006 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_7 (правонаступником якої є ОСОБА_1 );

- право вимоги за Кредитним договором № 599 від 30.11.2007 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Кавицький».

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 744 та 781 від 27.02.2017 р. про затвердження умов продажу активів.

06.04.2017 позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просили:

- заборонити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ) вчиняти будь-які дії щодо продажу, відчуження (відступлення) в будь-який спосіб права вимоги (або будь-якої їх частини) за Кредитним договором № 602-Ф від 31.05.2006 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ); права вимоги за Кредитним договором № 1054-Ф від 24.12.2007 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_2 ; права вимоги за Кредитним договором № 340-Ф від 08.06.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ); права вимоги за Кредитним договором № 380 від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Кавицький» (правонаступником якого є ОСОБА_2 ); права вимоги за Кредитним договором № 379-Ф від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_4 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ); права вимоги за Кредитним договором № 377-Ф від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_5 (правонаступником якого є ОСОБА_1 ); права вимоги за Кредитним договором № 378-Ф від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_6 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ); права вимоги за Кредитним договором № 601-Ф від 31.05.2006 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_7 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ); права вимоги за Кредитним договором № 599 від 30.11.2007 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Кавицький»;

- заборонити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ), Державному підприємству «Прозорро» (адреса: 01601, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 22, ), Товариству з обмеженою відповідальністю «Е-ТЕНДЕР» (04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 21, ЛІТ. «А», ) вчиняти будь-які дії з організації, проведення торгів та оформлення результатів торгів, в тому числі, але не виключно електронних торгів № UA-EA-2017-03-23-000009-c, з продажу активів Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ), а саме: право вимоги за Кредитним договором № 602-Ф від 31.05.2006 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ); право вимоги за Кредитним договором № 1054-Ф від 24.12.2007 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_2 ; право вимоги за Кредитним договором № 340-Ф від 08.06.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ); право вимоги за Кредитним договором № 380 від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Кавицький» (правонаступником якого є ОСОБА_2 ); право вимоги за Кредитним договором № 379-Ф від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_4 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ); право вимоги за Кредитним договором № 377-Ф від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_5 (правонаступником якого є ОСОБА_1 ); право вимоги за Кредитним договором № 378-Ф від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_6 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ); право вимоги за Кредитним договором № 601-Ф від 31.05.2006 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_7 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ); право вимоги за Кредитним договором № 599 від 30.11.2007 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Кавицький», в тому числі, але не виключно лоту № Q80126b1480;

- заборонити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ), Державному підприємству «Прозорро» (адреса: 01601, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 22, ), Товариству з обмеженою відповідальністю «Е-ТЕНДЕР» (04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 21, ЛІТ. «А», ) вчиняти будь-які дії з оформлення результатів торгів, в тому числі, але не виключно, електронних торгів № UA-EA-2017-03-23-000009-c з продажу активів банку, а саме: право вимоги за Кредитним договором № 602-Ф від 31.05.2006 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ); право вимоги за Кредитним договором № 1054-Ф від 24.12.2007 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_2 ; право вимоги за Кредитним договором № 340-Ф від 08.06.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ); право вимоги за Кредитним договором № 380 від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Кавицький» (правонаступником якого є ОСОБА_2 ); право вимоги за Кредитним договором № 379-Ф від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_4 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ); право вимоги за Кредитним договором № 377-Ф від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_5 (правонаступником якого є ОСОБА_1 ); право вимоги за Кредитним договором № 378-Ф від 27.07.2005 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_6 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ); право вимоги за Кредитним договором № 601-Ф від 31.05.2006 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_7 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ); право вимоги за Кредитним договором № 599 від 30.11.2007 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Кавицький», в тому числі, але не виключно, лоту № Q80126b1480, а також заборонити підписувати, надсилати та затверджувати протокол торгів, в тому числі, але не виключно, електронних торгів № UA-EA-2017-03-23-000009-c учасникам, замовнику електронних торгів - Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», заборонити укладати та підписувати з переможцем електронних торгів договір купівлі-продажу та/або договір відступлення права вимоги, проводити розрахунки за продане майно (майнові права), приймати платежі, приймати та передавати будь-які документи, пов`язані з предметом торгів, в тому числі їх оригінали.

На обґрунтування клопотання про забезпечення позову позивач зазначає, що на даний момент Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ «Дельта Банк» вчиняються дії щодо реалізації продажу активів ПАТ «Дельта Банк», зокрема в тому числі і щодо продажу через публічні торги права вимоги за Кредитними договорами № 602-Ф від 31.05.2006 р., № 1054-Ф від 24.12.2007 р., № 340-Ф від 08.06.2005 р., № 380 від 27.07.2005 р., № 379-Ф від 27.07.2005 р., № 377-Ф від 27.07.2005 р., № 378-Ф від 27.07.2005 р., № 601-Ф від 31.05.2006 р., № 599 від 30.11.2007 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2017 року клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство "Дельта банк" та Національний банк України подали апеляційну скаргу, у якій просить дану ухвалу скасувати та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вимоги апеляційної скарги Фонд гарантування вкладів фізичних осіб обгрунтовує тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки вживаючи заходи забезпечення позову суд виходив з того, що судовим рішенням по № 757/61632/16-ц визнано недійсними кредитні договору, які є об`єктом продажу і відповідно наявна небезпека унеможливлення виконання рішення суду, але при цьому, судом першої інстанції не враховано, що дане судове рішення не набрало законної сили.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про забезпечення адміністративного позову зроблений в порушення норм процесуального права, оскільки ч. 5 ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС) в редакції чинній на час постановлення ухвали від 07.04.2017 не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та стосовно здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони проводити певні дії уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Національний банк України на обгрунтування своєї апеляційної скарги зазначає доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта банк", при цьому, зауважує, що при винесенні спірної ухвали судом першої інстанції не досліджувалась відповідність виду забезпечення обсягу позовних вимог, рішення суду грунтується на припущеннях та конкретно не визначено, які дії заборонено вчиняти (судом зазначено будь-які дії), що є неприпустимим та таким, що прямо порушує права осіб, які приймають участь у справі.

Крім того, апелянтами додатково зазначено, що оскаржуваною ухвалою суду фактично ухвалено рішення у справі без розгляду заявлених позовних вимог, що не відповідає меті застосування правового інститут забезпечення адміністративного позову.

У судовому засіданні представники апелянтів підтримали доводи своїх апеляційних скарг, підтримуючи інші апеляційні скарги, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм процесуального права та правової оцінки обставин у справі, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем в обґрунтування поданого ним клопотання про забезпечення позову надано до суду докази, що підтверджують порушення його прав у спірних правовідносинах та обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову, внаслідок чого судом першої інстанції зроблено висновок щодо його задоволення, з яким не погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КАС України (тут і по тексту в редакції чинній на час постановлення ухвали від 07.04.2017), суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 117 КАС України, подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб`єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов`язковою для виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 117 КАС України, не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, шляхом зупинення рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та стосовно здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони проводити певні дії уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку

З огляду на п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Апеляційним судом встановлено, що підставою для звернення позивача з клопотанням про забезпечення адміністративного позову є існування прямої загрози порушення її прав оскаржуваним рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, так як таким рішенням відповідач та ПАТ «Дельта Банк» мають стійкі наміри здійснити продаж прав вимоги за недійсними договорами навіть без попередження про це потенційних покупців.

Тому, невжиття заходів забезпечення позову, на думку позивача, може істотно ускладнить розгляд даного спору і викличе необхідність у витраті значних зусиль для відновлення порушених прав у разі продажу права вимоги на спірне майно.

При цьому, положеннями КАС України прямо заборонено забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони проводити певні дії уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Колегія суддів вважає обґрунтованими твердження заявників апеляційних скарг відносно того, що зазначені дії від імені ПАТ «Дельта Банк» вчиняють саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та його уповноважена особа.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Пунктами 1, 2 частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду має право:

вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;

укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що уповноважена особа Фонду, з дня її призначення, набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю, а повноваження органів управління банку та органів контролю призупиняються. При цьому, уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, зокрема, укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини).

Таким чином, суд, встановивши заборону для банку, фактично, заборонив вчиняти дії, які, з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення, має право вчиняти саме Уповноважена особа Фонду від імені Фонду.

Тобто, оскаржена ухвала унеможливлює здійснення повноважень Уповноваженою особою Фонду від імені Фонду, встановлюючи заборону на вчинення відповідних дій, що є порушенням пункту 2 частини 5 статті 117 КАС України, яка була чинна на час прийняття спірної ухвали (на сьогодні пункт 2 частини 3 статті 151 КАС).

Щодо доводів на обгрунтування задоволення заяви про забезпечення позову з підстави очевидності ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень слід зазначити таке.

Колегія суддів зазначає, що в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 744 та №781 від 27.02.2017 про затвердження умов продажу активів (майна) банків прийняте з порушенням порядку та способу, визначених чинним законодавством України.

Однак, вирішуючи заяву, суд повинен проаналізувати та оцінити ці доводи заявника щодо «очевидності» ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, при цьому, пропри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими статтею 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте Суд звертає увагу, що відповідно до статті 117 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа № 826/16509/18).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони ПАТ «Дельта Банк» вчиняти будь-які дії з проведення та оформлення результатів електронних торгів (аукціону) з продажу активів, умови продажу якого затверджено рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №744 та №781 від 27.02.2017, суд фактично, не розглядаючи справи по суті, не перевіряючи фактичних обставин справи та не досліджуючи докази, погодився із твердженням заявника про наявність у діях та рішенні Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порушень закону.

Поряд з тим, ознаки протиправності рішення відповідача не були очевидними, а фактичні обставини справи підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

Сам по собі факт прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення, яке стосується прав та інтересів заявника, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18 від 10.04.2019 у справі №826/16509/18 та від 26.12.2019 у справі № 640/13245/19, від 29.01.2020 у справі № 280/4367/19.

За таких обставин, передбачені статтею 117 КАС України підстави для вжиття заходів забезпечення позову були відсутні.

Тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано вказані вимоги процесуального права, а як наслідок зроблено помилковий висновок щодо задоволення заяви позивача про забезпечення адміністративного позову.

Дані висновки узгоджуються і з висновками Верховного Суду, викладені у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 640/20555/19.

Разом з тим, заслуговують на увагу і доводи апелянтів, що суд першої інстанції вживаючи заходи забезпечення позову прийняв за основу судове рішення по справі № 757/61632/16-ц, яким визнано недійсними кредитні договору, які є об`єктом продажу, яке на час розгляду заяви не набрало законної сили.

Зокрема, дане рішення було скасовано Апеляційним судом м. Києва рішенням від 19 жовтня 2017 року, яке в подальшому Верховним Судом постановою від 29 серпня 2018 року залишено без змін.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України (в редакції на час прийняття постанови апеляційним судом) за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та зроблено висновки, що не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Повний текст постанови виготовлено 03.12.2020 р.

Керуючись статтями 150-154, 242, 308, 310, 313, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" та Національного банку України - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: 1) Публічне акціонерне товариство "Дельта банк", 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Кавицький", 3) ОСОБА_2 , 4) Державне підприємство "Прозоро", 5) Товариство з обмеженою відповідальністю "Е-Тендер", про визнання протиправним та скасування рішення - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель