Справа № 160/10453/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
01.09.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині нарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як інваліду з-ї групи першої категорії, із захворюванням пов`язаного з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, з 01.01.2015 року по 12.03.2015 року та з 01.01.2016 року основної пенсії по інвалідності у розмірах нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як інваліду з-ї групи першої категорії, із захворюванням пов`язаного з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, з 01.01.2015 року по 12.03.2015 року та з 01.01.2016 року основної пенсії по інвалідності у розмірах нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком та виплатити різницю між фактично виплаченою та нарахованою пенсією.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є учасником ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи, І категорії, інвалідом 3 групи та перебуває на пенсійному обліку у відповідача, де отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Позивач вважає, що набув право на отримання пенсії по інвалідності, виходячи з розміру шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, і це право не може бути звужене або скасоване жодними законами або підзаконними актами, та Головне управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в тому числі як правонаступник Управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, було зобов`язане забезпечити позивачу реалізацію права на отримання пенсії у зазначеному розмірі у спірні періоди.
Ухвалою суду від 07.09.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідач надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначає, що Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 06.07.2011р. № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», а в подальшому, 23.11.2011 постанову № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова КМУ № 1210), яка набрала чинності з 01.01.2012р., є чинною на теперішній час.
Вказаною Постановою № 1210, затверджено порядок визначення розміру основної та додаткової пенсії особам, постраждалим від наслідків аварії на ЧАЕС, з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність та наявних даних про заробітну плату, нараховану за роботу у зоні відчуження.
Крім того, відповідач зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не має підстав для нарахування позивачу, як інваліду ІІІ групи першої категорії, із захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, з 01.01.2015 року по 12.03.2015 року, з 01.01.2016 року основної пенсії по інвалідності у розмірах не нижчих за 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком, та виплатити різниці між фактично виплаченою та нарахованою пенсією, оскільки норма, а саме ст. 54 Закону України №796-ХІІ), яка передбачала призначення основної пенсії по інвалідності у розмірах, не нижчих за 6 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі, не нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», викладена в новій редакції.
Тому, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 02.09.19 року.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи у розмірі відшкодовування фактичних збитків, обчисленої відповідно до Закону України від 28.02.1991 року №796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи».
Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.11.2011 року у справі № 2а-2451/11 визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Баглійському районі м. Дніпродзержинська щодо відмови у перерахунку та виплати ОСОБА_1 державної та додаткової пенсій, як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, виходячи з мінімальної пенсії за віком з 12 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Баглійському районі м. Дніпродзержинська перерахувати та до виплатити ОСОБА_1 державну пенсію з 12 лютого по 22 липня 2011 року, як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст. ст. 54 та 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням різниці, яка була виплачена у цей час.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2014 року постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.11.2011 року у справі № 2а-2451/11, залишено без змін.
Судом встановлено, що 22.06.2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок основної пенсії на підставі статті 54 Закону України №796-ХІІ, виходячи з шестикратного розміру мінімальної пенсії за віком та нарахувати додаткову пенсію у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.
Рішенням від 23.06.2020 року № 79/03-08/18 відділом з питань перерахунків пенсій № 4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності відмовлено. В рішенні зазначено, що право на перерахунок пенсії мають отримувачі пенсії, яким призначено пенсію відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи протиправними дії відповідача в частині нарахування ОСОБА_1 , як інваліду з-ї групи першої категорії, із захворюванням пов`язаного з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, з 01.01.2015 року по 12.03.2015 року та з 01.01.2016 року основної пенсії по інвалідності у розмірах нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Тому, вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ).

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно із пунктом 4 статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, чинній на момент призначення пенсії) конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Крім індексації пенсії, яка здійснюється відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення, у разі, якщо величина середньої заробітної плати в Україні за даними спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі статистики за минулий рік зросла, то з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується в порядку, встановленому частиною другою статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року розділ VІІ Прикінцеві положення Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» доповнено п. 4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік (положення пункту 4 розділу VІІ визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011).

Відтак, Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На виконання п. 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» 06 липня 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» № 745, яка набрала чинності з 23 липня 2011 року, п. 1 і 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210 був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У подальшому, п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22 грудня 2011 року (набрав чинності 01 січня 2012 року), п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06 грудня 2012 року (набрав чинності 01 січня 2013 року), установлено, що норми і положення ст. ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у 2012 та 2013 роках виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Згідно з абзацом 8 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема, питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Такий же правовий підхід був закріплений у 2013 році з прийняттям Закону України від 06.12.2012 року № 5515-VI «Про Державний бюджет України на 2013 рік» (далі - Закон № 5515-VI), пунктом 4 Перехідних положень якого, зокрема, встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2013 рік.

Вказана норма Закону № 5515-VI неконституційною не визнавалась та її дія 2013 році не зупинялась.

З правового аналізу вказаних Законів та нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та роз`яснень Конституційного Суду України випливає, що в період з 23 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року визначення порядку та розмірів виплат вказаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Таким чином, суд доходить висновку, що з 23.07.2011 року по 31.12.2013 року чинним законодавством встановлено інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Що стосується нормативно-правових актів, на підставі яких Управління повинно було нарахувати та виплатити пенсію з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року слід зазначити, що з 01.01.2014 року Законом України від 16.01.2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі - Закон № 719-VII) не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ. Чинним залишався й Порядок.

Тобто, враховуючи принцип пріоритетності Закону № 796-ХІІ над підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком, з 01.01.2014 року нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, повинно було здійснюватись у розмірі та на підставі статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Водночас, Законом України від 31.07.2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік»(далі - Закон № 1622-VII), який набрав чинності 03.08.2014 року, розділ Прикінцеві положення Закону № 719-VII доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Таким чином, з 03.08.2014 року Законом № 719-VII Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки на цей час був також чинний Порядок, яким визначено механізм обчислення пенсій, щодо яких виник спір, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки, Закон № 719-VII в редакції Закону № 1622-VII був прийнятий пізніше Закону № 796-ХІІ, то саме положення Закону № 719-VII та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин з 03.08.2014 року.

Отже, лише в період з 1 січня по 2 серпня 2014 року пенсійний орган повинен був нараховувати та виплачувати пенсію позивачу в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, а не Порядком.

Враховуючи зазначене, суд приходить до переконливого висновку, що в період з 01 січня по 02 серпня 2014 року пенсійний орган повинен був нараховувати та виплачувати пенсію позивачу в розмірі, визначеному ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Порядком.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права щодо пріоритетного застосування положення Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" над Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, висловлена у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2016 року (справа № 285/4300/14-а) та постанові Верховного суду від 21 лютого 2018 року (справа № 619/2262/17).

Щодо позовної вимоги позивача про проведення перерахунку пенсії з 01.01.2015 року по 12.03.2015 року, суд зазначає наступне.

В обґрунтування вказаної вимоги позивач зазначає, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року № 80-VІІІ не містив обмежень, щодо застосування ст. ст. 50 та 54 Закону № 796-ХІІ. Проте, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» № 217-VІІІ від 02.03.2015 року, який набув чинності 13.03.2015 року були внесені зміни до абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону, згідно із якими норми ст. ст. 50, 54 Закону № 796 мали застосовуватись у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд не погоджується з вказаними доводами позивача та зазначає, що абзацом 3 пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» було визначено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зазначена редакція вказаного пункту була прийнята 28.12.2014 року, тобто при прийнятті Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Зміни, на які посилається позивач, що були внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» № 217-VІІІ від 02.03.2015 року, який набув чинності 13.03.2015 року були внесені зміни до абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону стосувалися іншого, а саме, в даному Законі України зазначено наступне «в абзаці третьому пункту 9 слова і цифри "частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., № 41-42, ст. 529; 2010 р., № 43, ст. 529; 2010 р., № 44-45)" замінити словами і цифрами "Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529 із наступними змінами)".

При цьому, будь-яких інших змін, що стосувалися б обмежень щодо застосування ст. ст. 50 та 54 Закону № 796-ХІІ, даний Закон не містив.

Крім того, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, п. 63 якого, зокрема, розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено п. 26, яким установлено, що норми і положення, зокрема, ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тому, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо перерахунку основної пенсії позивача по інвалідності у розмірах не нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2015 року по 12.03.2015 року, не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про перерахунок основної пенсії позивача по інвалідності у розмірах не нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком з 01.01.2016 року, суд зазначає наступне.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VІІІ, «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року № 1801-VІІІ, «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року № 2246-VІІІ, «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року № 2629-VІІІ, «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-ІХ не містили жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених ст. ст. 50, 54 Закону України №796-ХІІ. Чинним залишався й Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою КМУ від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд зазначає, що в 2016 - 2020 роках при визначенні розміру пенсії позивача та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, відповідач повинен був керуватись нормами і положеннями Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії з врахуванням положень Про внесення змін до Законів України Державний бюджет України.

Оскільки у спірний період, а саме, з 01.01.2016 року зміни до Законів України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VІІІ, «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року № 1801-VІІІ, «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року № 2246-VІІІ, «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року № 2629-VІІІ, «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-ІХ щодо обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених ст. ст. 50, 54 Закону України №796-ХІІ не було, то суд доходить висновку про задоволення даної позовної вимоги.

Суд критично ставить до посилань відповідача на те, що ст. 54 Закону України №796-ХІІ), яка передбачала призначення основної пенсії по інвалідності у розмірах, не нижчих за 6 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі, не нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», викладена в новій редакції.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Тому, суд не приймає до уваги вказане твердження відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки у період з 01 січня 2014 року по 03 серпня 2014 року та з 01 січня 2016 року положеннями Законів України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VІІІ, «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року № 1801-VІІІ, «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року № 2246-VІІІ, «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року № 2629-VІІІ, «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-ІХ не було передбачено обмежень щодо застосування ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому позивач у ці періоди має право на отримання пенсії по інвалідності у розмірі, який встановлено вказаними статтями.

Щодо строку звернення позивача до суду з цією позовною заявою, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства встановлює можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Суд зазначає, положення ч. 3 ст. 122 КАС України слугують меті забезпечення дотримання принципу правової визначеності, що, зокрема, слід розуміти як спрямованість на створення ситуації упевненості для суб`єкта владних повноважень, як відповідача по справі, стосовно розуміння відсутності у позивача бажання звертатись з відповідним позовом, у тому числі, захищати свої майнові права. Стосовно майнових прав позивача та обов`язку відповідача у зазначеній категорії адміністративних справ забезпечувати їх реалізацію шляхом здійснення відповідних виплат, це означає також відсутність обов`язку резервувати певну частину коштів за період більше 6 місяців, що, в першу чергу, виправдано та зумовлено специфікою формування та використання коштів державних та місцевих бюджетів, а також інших фондів, якими розпоряджається суб`єкт владних повноважень.

Предметом спору у даній справі є відмова пенсійного органу у проведенні перерахунку пенсії.

Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 122 КАС України та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, законах України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, то відповідно до спірних правовідносин має застосовується друга умова - виплата пенсії за минулий час без обмеження строку.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині нарахування ОСОБА_1 , як інваліду 3-ї групи першої категорії, із захворюванням пов`язаного з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, з 01.01.2015 року по 12.03.2015 року та з 01.01.2016 року основної пенсії по інвалідності у розмірах нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком.

Однак суд звертає увагу на те, що в даному випадку відповідачем було прийнято рішення від 23.06.2020 року № 79/03-08/18, яким у проведенні перерахунку позивачу відмовлено.

Тому суд, зважаючи на приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою належного захисту прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 23.06.2020 року № 79/03-08/18 в частині відмови проведення перерахунку пенсії позивачу у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року та з 01.01.2016 року основної пенсії по інвалідності у розмірах не нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, враховуючи протиправність дій відповідача суд зробив висновок, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповіднодо п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач як громадяни, віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 02.09.19 року. Тому питання щодо розподілу судових витрат у даній справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині нарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як інваліду з-ї групи першої категорії, із захворюванням пов`язаного з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року та з 01.01.2016 року основної пенсії по інвалідності у розмірах нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 23.06.2020 року № 79/03-08/18 в частині відмови проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року та з 01.01.2016 року основної пенсії по інвалідності у розмірах не нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як інваліду з-ї групи першої категорії, із захворюванням пов`язаного з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року та з 01.01.2016 року основної пенсії по інвалідності у розмірах не нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за 50 % мінімальної пенсії за віком та виплатити різницю між фактично виплаченою та нарахованою пенсією.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалось.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 07.12.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька