Справа № 640/21640/20
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року м. Київ № 640/21640/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехнологія Прінт"

до Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної

виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрайонного управління

Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк Марини Ігорівни

про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 61588904 від 17.08.2020р.

про арешт майна боржника,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтертехнологія Прінт" звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк Марини Ігорівни (далі - Відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 17.08.2020р. ВП № 61588904.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.10.2020р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що підставою для винесення постанови про арешт майна боржника від 17.08.2020р. є примусове виконання постанови № 49233889, виданої 07.12.2015р. Департаментом Державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень про стягнення виконавчого збору. Водночас, державним виконавцем не повідомлялось боржника про наявність будь-якого виконавчого провадження щодо примусового виконання вказаної вище постанови, а відтак протиправно позбавило товариство права бути обізнаним із фактом відкриття виконавчого провадження, виконання його добровільно чи оскарження виконавчого документу у порядку передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, саме виконавче провадження ВП № 49233889 було закінчене згідно постанови від 05.03.2020р. та було повернуто виконавчий документ стягувачу без виконання.

Також позивач посилається на те, що оскільки постанова у ВП № 49233889 є виконавчим документом, строк для пред`явлення його до виконання обмежений трьома місяцями згідно положень ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", а тому виконавче провадження ВП № 61588904 відкрите 30.03.2020р., тобто за межами вказаного 3-х місячного строку, а відтак будь-які дії або рішення прийняті державним виконавцем є протиправними.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, зазначивши, що державним виконавцем виконавчі дії проведені у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження.

На виконання вимог ухвали суду від 15.10.2020р. відповідачем подано суду копію матеріалів виконавчого провадження ВП № 61588904.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2020р. головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буряк М.І. винесена оскаржувана постанова про арешт майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРТЕХНОЛОГІЯ ПРІНТ» в рамках виконавчого провадження ВП № 61588904.

В свою чергу, виконавче провадження № 61588904 було відкрито постановою головного державного виконавця Буряк М.І. від 30.03.2020р. на виконання іншої постанови від 07.12.2015р. у виконавчому провадженні № 49233889 Департаменту ДВС Відділу примусового виконання рішень про стягнення з ТОВ «ІНТЕРТЕХНОЛОГІЯ ПРІНТ» виконавчого збору в розмірі 94 485,81 дол.США та 2 573,60 грн.

Судом встановлено, що виконавче провадження № 49233889 було відкрито 04.11.2015р. на виконання наказу господарського суду міста Києва від 27.05.2011р. у справі № 4/257.

Також судом встановлено, що 05.03.2020р. у виконавчому проваджені № 49233889 головним державного виконавця Назаровцем А.Т. прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання. Повернення виконавчого документу стягувачу без виконання здійснено на підставі заяви стягувача від 12.02.2020р. в порядку п.1. ч.1. ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи вказану постанову від 18.08.2020р. у ВП № 61588904 про арешт майна боржника протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній з 05.10.2016 року) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Отже, суд зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору 07.12.2015 року є виконавчим документом.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження припиняється, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Отже, за Законом № 1404-VIII виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом, який в даному випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження в порядку статті 39 Закону чи повернення виконавчого документа згідно зі ст. 37 Закону.

Відповідно до ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно зі ст. 27 Закону № 1404-VIII, розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, виконавчий збір стягується на підставі постанови, яка виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону в розмірі 10 % від суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу.

Аналізуючи наведене вище слід дійти висновку, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Системний аналіз наведених норм Закону № 1404-VIII дає можливість зробити висновок про те, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до п. 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Отже, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.02.2018р. у справі № 910/1587/13.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 № 14 роз`яснено, що відповідно до ст.ст. 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження № 61588904, державним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача присуджених сум за наказом господарського суду міста Києва від 27.05.2011р. у справі № 4/257.

При цьому, приписами Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (статті 40, 42 Закону) передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною 3 статті 40 Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частиною 4 статті 42 Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина 1 статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, після набрання чинності Законом від 02.06.2016 № 1404-VІІІ виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом, який в даному випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження в порядку статті 39 Закону чи повернення виконавчого документа згідно статті 37 Закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки у виконавчому провадженні № 49233889 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 27.05.2011р. у справі № 4/257 кошти на рахунок боржника не стягувалися, а виконавче провадження було повернуто у зв`язку з заявою стягувача про повернення виконавчого документа без виконання, у головного державного виконавця Буряк М.І. були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження № 61588904 про стягнення з ТОВ «ІНТЕРТЕХНОЛОГІЯ ПРІНТ» виконавчого збору на виконання постанови від 07.12.2015р. у виконавчому провадженні № 49233889.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 12 Закону № 1404-VІІІ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до п.п. 5, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній з 05.10.2016 року) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже з наведеного слідує, що виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, в тому числі постанова про стягнення виконавчого збору, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

При цьому суд зазначає, що будь-яких інших строків для пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору до виконання, ніж встановлені цією статтею, законодавством не передбачено.

Таким чином, оскільки постанова головного державного виконавця Назаровця А.Т. від 07.12.2015р. ВП № 49233889 є виконавчим документом, стягувачем за яким значиться Держава (в особі Міністерства юстиції України), строк для пред`явлення його до виконання обмежений трьома місяцями згідно положень чинного законодавства України.

З матеріалів справи суд вбачає, що виконавче провадження ВП № 61588904 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 07.12.2015 ВП № 49233889, винесеної головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехнологія Прінт" на користь держави виконавчого збору у розмірі 94 485,81 дол. США та 2 573,60 грн., державним виконавцем було винесено лише 30.03.2020 року.

Таким чином, суд зазначає, що на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, строк пред`явлення такої постанови до виконання був пропущений.

Як наслідок, виконавче провадження ВП № 61588904 відкрите головним державним виконавцем Буряк М.І. 30.03.2020р. за межами вказаного 3-х місячного строку, а відтак як сама постанова про відкриття виконавчого провадження, так і будь-які дії або рішення, прийняті (вчинені) державним виконавцем у вказаному виконавчому провадженні, є протиправними.

Підсумовуючи наведене вище суд приходить до висновку про протиправність постанови головного державного виконавця Буряк М.І. від 30.03.2020р. про відкриття виконавчого провадження № 61588904.

Водночас, позивач в позовній заяві просить скасувати постанову головного державного виконавця Буряк М.І. від 17.08.2020р. про арешт майна боржника прийняту у виконавчому провадженні № 61588904.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму N 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне, на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати також постанову головного державного виконавця Буряк М.І. від 30.03.2020р. про відкриття виконавчого провадження № 61588904.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буряк М.І. від 30.03.2020р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 61588904.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буряк М.І. від 17.08.2020р. про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 61588904.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехнологія Прінт" (03134, м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, будинок 3; ) за рахунок бюджетних асигнувань Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9; ) судовий збір в сумі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій