Справа № 640/25597/20
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року м. Київ № 640/25597/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства соціальної політики України

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства соціальної політики України (далі - відповідач, Мінсоцполітики), в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неперерахування Фонду соціального захисту інвалідів коштів на погашення витрат на лікування позивача в сумі 104 597,40 грн. за рішенням робочої групи від 03 жовтня 2019 року (протокол № 3);

зобов`язати Мінсоцполітики перерахувати Фонду соціального захисту інвалідів кошти в сумі 104 597,40 грн. для погашення витрат на лікування позивача, за рішенням робочої групи від 03 жовтня 2019 року (протокол № 3).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що починаючи з 03 жовтня 2019 року (з моменту прийняття відповідного рішення робочою групою) та до теперішнього часу відповідачем не виконуються вимоги статті 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та не відшкодовуються понесені позивачем витрати на лікування, що є грубим порушенням його законних прав та діючого законодавства України.

У відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 29-30) представник відповідача стверджує, що Верховною Радою України прийнято Закон України від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яким передбачено перерозподіл видатків 2020 року між бюджетними програмами, зокрема зменшено видатки за деякими бюджетними програмами, у тому числі за КПКВК 2507020. У зв`язку з цим постановою Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року № 357 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 р. № 183 і від 3 березня 2020 р. № 166» внесено зміни, зокрема, до постанови № 166, відповідно до яких відшкодування коштів громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не передбачено.

Таким чином, відповідач переконаний, що ніяким чином не порушував права та законні інтереси позивача, а діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачалися Конституцією України, Бюджетним кодексом України та Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (зі змінами), з огляду на що просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

У відповіді на відзив (т. 1 а.с. 36-37) позивач посилається на те, що за відшкодуванням звернувся у жовтня 2018 року, і саме рішенням, затвердженим протоколом робочої групи Фонду соціального захисту інвалідів від 03 жовтня 2019 року № 3, вирішено відшкодувати кошти, визначені спеціальним законодавством та постановами Кабінету Міністрів України, діючими на той час без відповідних змін.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`ктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач, інвалід 2 групи (т. 1 а.с. 10), ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС (т. 1 а.с. 11), перебуває на обліку з 01 вересня 2007 року в Ірпінському управлінні праці та соціального захисту населення.

У жовтні 2018 року позивач звернувся з відповідною заявою та документами до ВГОІ «Союзу Чорнобиль України» щодо відшкодування витрат на лікування (т. 1 а.с. 12), які скеровані до Фонду соціального захисту інвалідів.

В подальшому, на звернення позивача до Мінсоцполітики щодо отримання відповідних коштів, ОСОБА_1 отримав лист від 11 листопада 2019 року № 153/0/99-19/312 (т. 1 а.с. 13-14), в якому зазначено, що документи позивача розглянуті на засіданні робочої групи 03 жовтня 2019 року (протокол № 3) та прийнято рішення про відповідність поданих документів Порядку № 912 та відшкодуванню позивачу витрат на лікування в сумі 104 597,90 грн. Також зазначено, що витрати на лікування постраждалим громадянам, щодо яких робочою групою за період з 22 серпня 2019 року по 03 жовтень 2019 року прийнято позитивні рішення, відшкодовуватимуться в межах бюджетних призначень на наступний рік.

За результатами звернення позивача до Фонду соціального захисту інвалідів, останній листом від 19 грудня 2019 року № 02/22-1460/05-02 (т. 1 а.с. 15-16) підтвердив прийняття відповідного рішення про відшкодування витрат на лікування в сумі 104 597,90 грн. та зазначив, що відшкодування витрат на лікування можливе за умови фінансування.

Оскільки відповідне відшкодування не надходило, позивач звернувся з заявою до відповідача щодо перерахування відповідних коштів, за результатами розгляду якої отримав лист від 07 травня 2020 року № ПР-10615416 (т. 1 а.с. 17-18), згідно з яким кошти на відповідні видатки не передбачено, оскільки вони скеровані на забезпечення боротьби з COVID-19, про що внесено відповідні зміни до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік», у зв`язку з чим відшкодування витрат на лікування громадянам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи буде можливим за умови передбачення у Державному бюджеті України видатків на такі цілі.

В свою чергу, за результатами звернення позивача з заявою від 27 липня 2020 року (т. 1 а.с. 19) до, зокрема, відповідача, останній листом від 10 серпня 2020 року № 96/0/99-20/312 (т. 1 а.с. 20-21) повідомив, що видатки за відповідною програмою зменшено, відшкодування витрат на лікування постраждалим громадянам не передбачено, тому відшкодування витрат на лікування можливе за умови передбачення у Державному бюджеті України видатків на такі цілі.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо неперерахування Фонду соціального захисту інвалідів коштів на погашення витрат на лікування ОСОБА_1 протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за: 1) пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; 2) втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою; 3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Згідно з підпунктом 51 пункту 4 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу з виплати передбаченої законодавством компенсації та допомоги громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Механізм використання коштів, передбачених Мінсоцполітики у державному бюджеті за програмою «Фінансова підтримка громадських об`днань осіб з інвалідністю, які мають статус всеукраїнських» визначено Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для фінансової підтримки громадських об`днань осіб з інвалідністю, які мають статус всеукраїнських, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 року № 183 (далі - Порядок № 183).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 183, у редакції, чинній на момент виникнення оскаржуваних правовідносин, головним розпорядником бюджетних коштів є Мінсоцполітики. Відповідальним за виконання бюджетної програми та розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня є Фонд соціального захисту інвалідів. Одержувачами бюджетних коштів є всеукраїнські громадські об`днання осіб з інвалідністю, їх спілки, які внесені до Реєстру громадських об`днань, утворені з метою, визначеною статтею 12 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», мають місцеві осередки (відокремлені підрозділи) у більшості областей України (для всеукраїнських громадських об`днань осіб з інвалідністю), не менш як одне всеукраїнське громадське об`днання осіб з інвалідністю у своєму складі (для спілок громадських об`днань осіб з інвалідністю), місцеві (обласні) осередки (відокремлені підрозділи) всеукраїнських громадських об`днань осіб з інвалідністю, а також підприємства та організації невиробничої сфери УТОГу та УТОСу, підприємства та об`днання зазначених товариств, які спрямовують такі кошти на утримання своїх соціально-культурних підрозділів (далі - громадські об`днання).

Для отримання бюджетних коштів громадські об`єднання подають Фонду до 30 травня року, що передує періоду, в якому надається фінансова підтримка, заяву за формою, затвердженою Мінсоцполітики (пункт 3 Порядку № 183).

За змістом пункту 5 Порядку № 183 розподіл бюджетних коштів проводиться Мінсоцполітики з урахуванням пропозицій робочої групи, утвореної Фондом за участю представників громадських об`єднань, що претендують на отримання фінансової підтримки у відповідному бюджетному році, представників засобів масової інформації та журналістів.

Відповідно до підпункту 9 пункту 6 Порядку № 183 бюджетні кошти, надані громадським об`єднанням, спрямовуються ними на відшкодування на загальну суму до 6 млн. гривень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, витрат на лікування в закладах охорони здоров`я на території України, придбання ліків, що відсутні в таких закладах, виробів медичного призначення, протезів, крім зубного протезування дорогоцінними металами та металокерамікою, у порядку, затвердженому Мінсоцполітики за погодженням з Мінфіном.

Механізм використання коштів, передбачених Мінсоцполітики за бюджетною програмою «Фінансова підтримка громадських об`єднань осіб з інвалідністю, які мають статус всеукраїнських» (далі - бюджетна програма), для відшкодування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - постраждалі громадяни), витрат на лікування у закладах охорони здоров`я на території України, придбання ліків, що відсутні в таких закладах, виробів медичного призначення, протезів, крім зубного протезування дорогоцінними металами та металокерамікою (далі - бюджетні кошти) передбачено в Порядку, затвердженому наказом Мінсоцполітики від 10 червня 2019 року № 912 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 червня 2019 року за № 671/33642 (далі - Порядок № 912).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 912 постраждалий громадянин особисто або через законного представника чи уповноважену особу, батьки (законний представник чи уповноважена ними особа) дитини, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - потерпіла дитина), подають громадським об`єднанням або їхнім місцевим (обласним) осередкам заяву для відшкодування витрат на лікування, до якої додаються відповідні документи.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 912 громадські об`єднання у десятиденний строк подають до Фонду отриману заяву постраждалого громадянина (законного представника чи уповноваженої ним особи) або батьків (законного представника чи уповноваженої ними особи) потерпілої дитини разом із документами, наведеними у пункті 4 цього Порядку, для розгляду та прийняття відповідного рішення робочою групою Фонду. Подані документи розглядаються робочою групою на засіданнях, які проводяться за потреби, але не рідше ніж один раз на місяць.

Рішення робочої групи оформляється протоколом (пункт 6 Порядку № 912).

Згідно з пунктами 8-10 Порядку № 912 Фонд протягом 7 робочих днів після засідання робочої групи подає заявку про потребу в коштах на відшкодування витрат на лікування до Мінсоцполітики, яке перераховує відповідні кошти Фонду. Фонд протягом 2 робочих днів після надходження коштів від Мінсоцполітики перераховує їх на рахунки громадських об`єднань. Громадські об`єднання витрати на лікування відшкодовують шляхом перерахування коштів постраждалому громадянину (законному представнику чи уповноваженій ним особі) або батькам (законному представнику чи уповноваженій ними особі) потерпілої дитини на їхній особовий рахунок у банківських установах протягом трьох робочих днів з дня надходження коштів від Фонду.

Як встановлено судом, документи позивача розглянуті на засіданні робочої групи 03 жовтня 2019 року (протокол № 3) та прийнято рішення про відповідність поданих документів Порядку № 912 та відшкодуванню позивачу витрат на лікування в сумі 104 597,90 грн.

Водночас, відповідачем не перераховано кошти Фонду для відшкодуванню позивачу витрат на лікування у вказаній сумі.

Посилання представника відповідача, як на підставу для неперархування вказаних коштів, на те, що відшкодування коштів громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не передбачено внаслідок прийняття Верховною Радою України Закону України від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та внесення постановою Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року № 357 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 р. № 183 і від 3 березня 2020 р. № 166» змін, зокрема, до постанови № 166, суд прийняти до уваги не може, з огляду на наступне.

По-перше, як обґрунтовано стверджує позивач, оскаржувані правовідносини виникли до внесення відповідних змін.

По-друге, право позивача на отримання відшкодування витрат на лікування, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» видатків на ці потреби не передбачено, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не з наведеного Закону, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним у цьому законодавстві особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з такими особами.

По-третє, Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007).

Зокрема, в рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.

По-четверте, з огляду на зміст статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейський суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні в справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 цього рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

ЄСПЛ у пункті 48 рішення від 30 листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України» та в пункті 40 рішення від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Враховуючи викладене у сукупності, приймаючи до уваги тривале безпідставне неперерахування відповідачем коштів на відшкодуванню позивачу витрат на лікування в сумі 104 597,90 грн., суд вважає таку бездіяльність протиправною.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованою похідну позовну вимогу про зобов`язання відповідача перерахувати Фонду соціального захисту інвалідів кошти в сумі 104 597,90 грн. для погашення витрат на лікування позивача, за рішенням робочої групи від 03 жовтня 2019 року (протокол № 3).

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з положеннями ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`ктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`кта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив, і не довів правомірності своєї бездіяльності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки з матеріалів справи вбачається допущення відповідачем бездіяльності, яка не відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

Додатково суд звертає увагу, що під складання позовної заяви позивачем в прохальній частині було допущено описку в частині зазначення суми коштів, замість « 104 597, 90 грн.» невірно вказано « 104 597, 40 грн.», тому суд задовольняє позовні вимоги із зазначенням суми коштів, яка відповідає матеріалам справи.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, останній не підлягає стягненню з відповідача відповідно до вимог статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Міністерства соціальної політики України (01601, місто Київ, вулиця Еспланадна, будинок 8/10; ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України щодо неперерахування Фонду соціального захисту інвалідів коштів на погашення витрат на лікування ОСОБА_1 в сумі 104 597, 90 грн. (сто чотири тисячі п`ятсот дев`яносто сім гривень дев`яносто копійок) за рішенням робочої групи від 03 жовтня 2019 року (протокол № 3);

3. Зобов`язати Міністерство соціальної політики України перерахувати Фонду соціального захисту інвалідів кошти в сумі 104 597, 90 грн. (сто чотири тисячі п`ятсот дев`яносто сім гривень дев`яносто копійок) для погашення витрат на лікування ОСОБА_1 , за рішенням робочої групи від 03 жовтня 2019 року (протокол № 3).

Рішення відповідно до статті 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк