Справа № 160/13640/20
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця Клименка Романа Васильовича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - 2: Обласний комунальний вищий навчальний заклад "Дніпропетровський театрально-художній коледж" про зупинення виконавчого провадження №62756652 від 07.08.2020 року, визнання дій протиправними, скасування постанов,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного виконавця Клименка Романа Васильовича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - 2: Обласний комунальний вищий навчальний заклад "Дніпропетровський театрально-художній коледж", в якій позивач, мовою оригіналу з урахуванням уточнень, просить:
3. Скасувати постанову приватного виконавця Клименка Романа Васильовича виконавчого округу м. Києва про відкриття виконавчого провадження № 62756652 від 07.08.2020.
4. Скасувати постанову приватного виконавця Клименка Романа Васильовича виконавчого округу м. Києва про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.08.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, а тому відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» мав право на відкриття виконавчого провадження лише у разі наявності у позивача майна, місцем знаходження якого є м. Київ, або за місцезнаходженням позивача у м. Києві. У позивача відсутнє майно і вона не проживає в м. Києві, тому при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження №62756652 від 07.08.2020 року відповідачем допущено порушення чинного законодавства, а тому дії щодо відкриття виконавчого провадження поза межами свого виконавчого округу, а також дії щодо вчинення інших виконавчих дій є неправомірними. Також позивач посилався на те, що постанова про стягнення з боржника основної винагороди, яка прийнята в рамках виконавчого провадження №62756652 від 21.08.2020 року є протиправною з огляду на протиправність самого факту відкриття виконавчого провадження №62756652.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі.
Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Підготовче засідання призначено на 30 листопада 2020 року о 10:00.
26.11.2020 року від позивача на адресу суду надійшли додаткові докази у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця Клименка Романа Васильовича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - 2: Обласний комунальний вищий навчальний заклад "Дніпропетровський театрально-художній коледж" про зупинення виконавчого провадження №62756652 від 07.08.2020 року, визнання дій протиправними, скасування постанов задоволено частково.
30 листопада 2020 року від відповідача на адресу суду шляхом електронного зв`язку надійшов відзив та матеріали виконавчого провадження.
У поданому відзиві приватний виконавець не погоджується з доводами позивача, викладеними в позовній заяві, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Посилаючись на позицію Верховного суду висловлену в ухвалі від 25.01.2019 року у справі №511/1342/17, зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Також зазначає, що виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій він має право зазначити будь-які відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення. Надання стягувачем доказів на підтвердження зазначеної в заяві інформації не вимагається.
В підготовчому засіданні 30.11.2020 року оголошено перерву до 03.12.2020 року на 10 год. 30 хв.
02 грудня 2020 року від позивача на адресу суду надійшли додаткові докази у справі та відповідь на відзив.
Треті особи не скористались правом надання пояснень щодо позовної заяви.
03.12.2020 року підготовче провадження у справі закрито, розгляд справи по суті призначено на 07.12.2020 року о 13 год. 30 хв.
В судове засідання 07.12.2020 року сторони не з`явилися про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином.
Від представника позивача 07.12.2020 року на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.
Частиною 3 ст. 194 КАС України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Статтею 268 КАС України передбачено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
За таких обставин та керуючись приписами ст. 268, 287 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку письмового провадження та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказах. На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована з 10.09.1968 року за адресою: АДРЕСА_1 .
07.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р.В. винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №62756652.
21.08.2020 року відповідачем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Судом також встановлено та не заперечується учасниками справи, що виконавчим округом приватного виконавця Клименка Романа Васильовича є територія міста Києва.
Не погодившись з діями приватного виконавця щодо відкриття ВП №62756652, з прийнятими постановою про відкриття виконавчого провадження №62756652 від 07.08.2020 року та постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.08.2020 року, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Згідно п.1 ч.1 ст. 26 ЗУ України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Так, з матеріалів справи вбачається, що в заяві про примусове виконання стягувач зазначив місце проживання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до підпорядкованого Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича.
При цьому, суд звертає увагу, що положеннями Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника зазначеного у виконавчому документі.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями ч.3 ст. 26 Закон України «Про виконавче провадження», передбачено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно абз. 5 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Як зазначено у ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію міст проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Таким чином, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Проте ні стягувач, ні виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання у разі розбіжностей між фактичною та зареєстрованою адресами.
А отже, місце реєстрації не є підтвердженням того, що особа постійно проживає за даною адресою.
Отже, положення ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з ч. 3 ст. 26 того ж Закону, щодо відомостей про «місце проживання», «місце перебування» чи «місцезнаходження» особи не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання адже, в Законі України «Про виконавче провадження» застосовуються всі три окремих поняття.
Положення п.10 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" визначають підстави для повернення виконавчого документу у випадку якщо його пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Тобто, виконавчий документ повинен бути повернутий у випадку наявності інформації у виконавця про те, що його пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
У спірному випадку такої інформації у відповідача не існувало та навпаки, як у виконавчому документі так і у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження адреса проживання боржника була зазначена у м. Києві, що відноситься до виконавчого округу, на території якого відповідач здійснює діяльність.
Фізичні та юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження" (ч.1 ст.27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").
Отже, з огляду на положення зазначених норм права, саме стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення.
Тобто, в контексті спірних відносин, отримавши від стягувача заяву та виконавчий документ, в яких адреса реєстрації боржника зазначена в м.Дніпро, а фактичне місце проживання в м.Києві, відповідач не мав повноважень для повернення виконавчого документу з підстав його пред`явлення не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
За таких обставин, враховуючи те, що Законом України "Про виконавче провадження", Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" не визначено обов`язку державного чи приватного виконавця перевіряти фактичне місцезнаходження боржника чи його майна до відкриття виконавчого провадження.
Посилання позивача на інструкцію з примусового виконання рішень затвердженою Наказом № 512/5 від 02.04.2012 року, зокрема на розділ 3 п. 3, в якій зазначено , що «у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, шо місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція, судом відхиляються, оскільки як зазначалося вище адреса місця проживання боржника яка зазначена у виконавчому написі повністю співпадає із такою адресою, зазначеною у заяві про відкриття ВП.
При цьому адміністративний суд позбавлений правової можливості надавати оцінку виконавчому напису нотаріуса, оскільки за приписами статті 28 Цивільного процесуального кодексу України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню можуть пред`являтися до загального суду за правилами цього Кодексу.
Щодо правомірності постанови від 21.08.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, суд врахував таке.
Заходи примусового виконання рішень визначені ст. 10 Закону №1404-VІІІ, які передбачають:
звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.68 Закону №1404-VІІІ стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Зважаючи, що докази наявності у позивача коштів на рахунках та майна, для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, відсутні, зважаючи на дані ДФС Укараїни, суд дійшов висновку, що спірна постанова є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.
Крім того суд зазначає, що визначальним у межах спірних правовідносин є саме правомірність відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем в межах відповідного округу, який не має обов`язку перевіряти місце проживання (перебування, знаходження) боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі. Саме адреса проживання боржника в м. Києві була підставою для відкриття виконавчого провадження, що зазначено у відповідній постанові. При цьому, законом не заборонено звертати стягнення, зокрема, на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Заявляючи таку позовну вимогу, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, адже суд має право зупиняти дії індивідуального акта або нормативно-правового акта лише в порядку забезпечення позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця Клименка Романа Васильовича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - 2: Обласний комунальний вищий навчальний заклад "Дніпропетровський театрально-художній коледж" про зупинення виконавчого провадження №62756652 від 07.08.2020 року, визнання дій протиправними, скасування постанов задоволено частково.
За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, оскільки у спірних правовідносин відповідач діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законом.
Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалось вище, вказаний виконавчий напис, який слугував підставою для відкриття ВП №62756652 є чинним.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати, зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 268, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 07.12.2020 року.

Суддя О.М. Неклеса