Справа № 482/2201/19
Суддя: Баранкевич В. О.
Дата ухвалення: 2020-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 482/2201/19
Номер провадження 2-а/482/23/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді - Баранкевич В.О., секретаря судового засідання - Шведової Я.О., за участю позивача - ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Миколаївській області Одінцової Світлани Валеріївни про оскарження бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до представника Уповноваженого ВР України з прав людини в Миколаївській області Одінцової Світлани Валеріївни про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача у частині не забезпечення адміністративного припинення неправомірної поведінки Новопетрівською сільською радою, не встановлення особи (осіб) правопорушника, не притягнення особи (осіб) правопорушника до адміністративної відповідальності за ст. 212-3 КУпАП, не складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо особи (осіб) правопорушника;

- визнання протиправною відповіді відповідача на заяву від 08.11.2019 №32.4/628-2019 р.;

- зобов`язання відповідача: 1) забезпечити адміністративне припинення неправомірної поведінки Новопетрівською сільською радою; 2) встановити особу (осіб) правопорушників, притягнути (його) їх до адміністративної відповідальності та скласти щодо неї (них) протокол (протоколи) про адміністративне правопорушення за ст. 212-3 КУпАП; 3) сформувати справу і разом із супровідним листом направити до відповідного суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.09.2019 р. та 17.09.2019 р. ним було подано до Новопетрівської сільської ради Новоодеського району у Миколаївській області (далі - ради), три інформаційних запити, відповіді на які просив надати на електронну адресу. Не отримавши відповіді, позивач особисто з`явився до ради 04.10.2019 р., де йому було представлено нібито список вихідних документів від 27.09.2019 р. (електронної пошти) щодо нібито направлення позивачу листів. Відповідь на запити секретар ради записала на флеш накопичувач позивача у форматі WORD. Даний документ не містив необхідних реквізитів, а саме підписів, вихідного номеру, посилань на вх. реєстраційний номер, печаток, штампів тощо, у чому позивач вбачає порушення своїх конституційних прав, гарантованих ст. 40, 34 Конституції України.

07.10.2019 р. позивач звернувся із заявою до Уповноваженого ВР з прав людини, в якій просив за порушення права на доступ до публічної інформації та вчинення правопорушення, передбаченого ст. 212-3 КУпАП, притягнути до адміністративної відповідальності, тобто скласти адміністративний протокол відносно посадових осіб ради та забезпечити припинення радою протиправної поведінки.

На вказану заяву позивачу надіслано проміжну відповідь від 04.11.2019, відповідно до якої представником Уповноваженого ВР з прав людини у Миколаївській області (далі - відповідач) до ради 21.10.2019 р. був направлений лист з вимогою поновити право позивача на доступ до публічної інформації та проінформувати про це регіонального представника до 28 жовтня 2019 року. У зв`язку з тим, що станом на 04.11.2019 р. інформації від ради отримано не було, відповідачем був направлений повторний запит від 04.11.2019 р.

11.11.2019 р. позивач на електронну адресу отримав відповідь за №32.4/628-2019 від 08.11.2019 Уповноваженого ВР з прав людини у Миколаївській області відповідно до якої, на думку позивача відповідач не надав правової оцінки бездіяльності ради, не забезпечив адміністративне припинення неправомірної поведінки радою, не встановив особу (осіб) правопорушника, не отримав пояснень на досягнення поставленої мети щодо повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, не притягнув правопорушника до адміністративної відповідальності та не склав протокол про адміністративне правопорушення.

02.01.2020 регіональним представником Уповноваженого ВР України з прав людини у Миколаївській області, в межах встановленого судом строку, подано відзив на адміністративний позов, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі та зазначає, що відповідачем були вжиті заходи реагування, направлені відповідні запити до Ради, про хід розгляду звернення позивача повідомлено належним чином, що суперечить твердженням позивача про бездіяльність відповідача під час розгляду його звернення, а також те, що відповідно до п.8-1 частини 1 статті 255 КУпАП у справах про правопорушення, передбачені статтею 212-3 КУпАП (крім порушень права на інформацію відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини. Отже, протокол про адміністративне правопорушення складається на розсуд уповноваженої особи та є самостійним рішенням. Таким чином, суд не може зобов`язати посадову особу вчинити дії у вигляді складання адміністративного протоколу відносно посадових осіб Ради.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про забезпечення відновлення його порушених Новопетрівською сільською радою прав на звернення та доступу до інформації та вирішення питання юридичної відповідальності осіб, з вини яких сталося порушення.

Відповідачем 21.10.2019 р. за №32.4/608-2019 до Ради було направлено запит з вимогами: поновити право позивача на доступ до публічної інформації та направити на його електронну адресу відповіді на інформаційні запити відповідно до вимог діловодства; направити дані скановані відповіді регіональному представнику (відповідачу) на електронну адресу; надати пояснення відповідальних осіб за підготовку та надання відповідей на дані запити за встановленою формою.

У зв`язку з тим, що станом на 04.11.2019 р. інформації від ради отримано не було, відповідачем був направлений повторний запит від 04.11.2019 р. №32.4/622-2019

Про вжиті заходи позивача було повідомлено листом від 04.11.2019 №32.4/623-2019, а також, відповідно до клопотання позивача на ознайомлення з матеріалами справи, були надані копії запитів відповідача до Ради.

07.11.2019 р. відповідачем була отримана відповідь Ради, а саме копії запитуваних позивачем документів, які були оформлені належним чином та містили всі необхідні реквізити документів. Рада, на вимогу відповідача, поновила права позивача на доступ до публічної інформації та направила запитувані документи позивачу повторно. Окрім цього було надано скріншот копії електронного листа, направленого на електронну пошту позивача 27.09.2019 р. о 13:48, що свідчило про надсилання документів у відповідь на запит.

Відповідно до ст. 101 Конституції України та статті 1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений здійснює парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Уповноважений має функції контролю за забезпеченням доступу до публічної інформації. Парламентський контроль за дотриманням права особи на доступ до публічної інформації має на меті відновлення порушеного права особи та забезпечення належної практики реалізації вказаного права в державі загалом.

Враховуючи те, що відповідачем було вжито ряд заходів спрямованих на поновлення права позивача на доступ до публічної інформації, суд приходить до висновку про відсутність підстав щодо визнання бездіяльності відповідача протиправною.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною відповіді відповідача на заяву від 08.11.2019 №32.4/628-2019 р., необхідно зазначити, що лист від 08.11.2019 №32.4/628-2019 не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні ст. 17 КАС, не викликає виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, а тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача встановити особу правопорушників, скласти протокол про адміністративне правопорушення та направити справу в суд за місцем вчинення правопорушення, необхідно зазначити, що як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Суд, обираючи спосіб захисту прав у сфері публічно-правових відносин, не може у своєму рішенні використовувати повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки адміністративний суд у виборі способу захисту прав у сфері публічно-правових відносин обмежується конституційними засадами.

Таким чином, вищевказані позовні вимоги, у тому числі, розцінюється судом як втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.В задоволенні позову ОСОБА_1 до представника Уповноваженого ВР України з прав людини у Миколаївській області Одінцової Світлани Валеріївни про оскарження бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

2.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляц3ійної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4.Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

5.Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

6.Відповідно п. 15.5 Перехідних положень КАС України від 15 грудня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

7. Повний текст рішення складено 25 серпня 2020 року.

Головуючий суддя: В.О. Баранкевич