Справа № 802/1728/17-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Вінниця

02 листопада 2020 р. Справа № 802/1728/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Литвина Д.С.,

за участю позивача: Гноць Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення допомоги,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні судді Вінницького окружного адміністративного суду Воробйової І.А. перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення допомоги, де позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати підйомної допомоги;

- стягнути невиплаченої підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення, що становить 7150 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що наказом від 15 липня 2016 року позивача зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення на посаду курсанта військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та нею підписано контракт. При цьому, позивач вказує, що місцем служби на посаді курсанта було в с. Старичі, Яворівського району Львівській області. У подальшому, у вересні 2016 року її звільнено з даної посади та призначено на посаду кухара військової частини - польова пошта НОМЕР_3 . Дана частина знаходиться в м. Маріуполь Донецької області, тобто, позивач переїхала на нове місце служби. Відтак, враховуючи зміну місця служби має право на підйомну допомогу, що відповідає вимогам положення Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України №370 від 22 жовтня 2001 року (далі - Інструкція № 370). Однак, всупереч зазначеному, така допомога не виплачена, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.02.2018 року, яке залишено без змін постановою 7ААС від 17.05.18 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, позивачка подала касаційну скаргу, яка постановою Верховного суд від 22.07.20 року задоволена частково. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2018 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2018 року скасовано, а справу №802/1728/17-а направлено на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

У відповідності до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України проведено автоматичний розподіл, за результатами якого визначено головуючого суддю у справі Крапівницьку Н. Л.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.08.2020 року прийнято до свого провадження адміністративну справу 802/1728/17-а за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення допомоги. Ухвалено, що розгляд справи здійснюватиметься суддею Крапівницькою Н. Л. одноособово в порядку загального позовного провадження. Також зазначеною ухвалою, серед іншого, призначено підготовче засідання на 08 вересня 2020 року та визначено сторонам у справі строки подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Протокольною ухвалою від 08.09.2020 року, винесеною без виходу до нарадчої кімнати, підготовче судове засідання відкладено на 29.09.2020 року, у зв`язку із неявкою відповідача.

Ухвалою суду від 29.09.2020 року відкладено підготовче судове засідання на 15.10.20 року.

Протокольною ухвалою від 15.10.2020 року, винесеною без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 02.11.2020 року.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити, з урахуванням доводів, які містяться в адміністративному позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи. Відповідно до ст.205 КАС України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Також відповідач, своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, а тому суд ухвалює рішення у справі за наявними доказами у відповідності до положень ч. 6 ст. 162 КАС України.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15 липня 2016 року наказом № 70-К командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового складу і призначено курсантом навчального взводу навчальної роти та підписано контракт. Також, наказом №173 від 15 липня 2016 року, позивача зараховано до списків особового складу, всі види забезпечення за нормою № 1 (загальновійськова).

01 вересня 2016 року ОСОБА_1 увільнено із займаної посади і призначено кухарем військової частини - польова пошта НОМЕР_3 , про що свідчить наказ начальника управління персоналу - заступника начальника штабу Командування Сухопутних військ Збройних сил України № 203-РС від 01 вересня 2016 року.

Наказом № 26 від 21 вересня 2016 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_3 .

У подальшому, військова частина НОМЕР_3 була перейменована у військову частину НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №5/ю, датованою 07 липня 2017 року про анулювання умовного позначення «польова пошта НОМЕР_3 ».

30 вересня 2016 року наказом № 78 РС командира 56 окремої мотопіхотної бригади позивача увільненої із займаної посади і призначено кухарем господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 23 окремого мотопіхотного батальйону 56 окремої мотопіхотної бригади.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 №274 від 30 вересня 2016 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду кухаря господарчого відділення взводу матеріального забезпечення польова пошта НОМЕР_4 .

У свою чергу, військова частина НОМЕР_4 перейменована у військову частину НОМЕР_5 , що видно із листа МО України № 116/14/2/2917 від 10 серпня 2017 року.

17 липня 2017 року наказом № 5-РС ТВО командира військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_1 звільнено з військової служби.

Позивач, уважаючи протиправними дії відповідачів щодо не нарахування та невиплати підйомної допомоги, звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог , суд керується та виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), відповідно до частини першої статті 2 якого Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

За приписами частин першої-третьої статті 25 Закону України від 3 квітня 2003 року №661-IV «Про Державну прикордонну службу України» держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.

Частинами першою, другою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною третьою статті 9-1 Закону № 2011-XII «Продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців» цього ж Закону передбачає, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується:

1) підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби;

2) добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним.

Відповідно до пункту 1 «Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги», затвердженої наказом Міністра оборони України 22 жовтня 2001 року № 370 особам офіцерського складу (далі-офіцери), прапорщикам (мічманам) т.ч. військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі-військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

В особливий період та під час проведення антитерористичної операції офіцерам і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади до військових частин, що були сформовані в цей період (та яким не визначено пункту постійної дислокації), зі зміною місця проживання (від пункту попереднього місця проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини), підйомна допомога виплачується один раз незалежно від подальшої зміни пункту тимчасової дислокації військової частини.

Якщо місце проживання військовослужбовців, зазначених в абзаці другому цього пункту, не змінилося, підйомна допомога не виплачується.

Пунктом 4 даної Інструкції № 370 встановлено, що підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що визначальними умовами для отримання військовослужбовцем підйомної допомоги у зв`язку зі зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) є наявність таких підстав: зміна постійної дислокації військової частини; прибуття в пункт нової постійної дислокації військової частини; зміна місця проживання військовослужбовця у зв`язку зі зміною постійної дислокації військової частини; наказ командира частини про прибуття до місця дислокації (за його наявності).

Верховним Судом у постановах від 25.11.2019 у справі № 825/1943/15-а, від 29.03.2018 у справі №809/1936/15 зроблено висновок, що зазначені правові норми не містять жодних застережень щодо необхідності реєстрації особи за новим місцем проходження служби, а пов`язують підстави для виплати підйомних виключно з переїздом на нове місце служби такої особи; підйомна допомога виплачується особі після фактичного прибуття в пункт нової постійної дислокації військової частини.

Судом встановлено, що станом на 13.12.2016 року позивач прибула з с. Старичі, Яворівського району Львівській області до нового місця дислокації - м. Маріуполь Донецької області, тобто, позивач переїхала на нове місце служби та приступила до виконання службових обов`язків, про що свідчить наказ від 13.12.2016 № 275.

Ураховуючи викладене вище, суд робить висновок, що відповідачем безпідставно ненараховано позивачу підйомну допомогу в порядку, визначеному у п.4.1 Інструкції №370

З огляду на те, що право позивача на отримання підйомної допомоги відповідачем порушено, тому, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати підйомної допомоги у зв`язку з переїздом для подальшого проходження військової служби до м. Маріуполь Донецької області та зобов`язання нарахувати та виплати підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення.7150,00 грн ( а с. 120, т. 1)
Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, позивачем заявлена вимога про відшкодування1200 грн витрат на понесену правничу допомогу адвоката.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у цій частині, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат;

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії учинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як свідчать матеріали справи, позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано суду договір від 27.09.2017 року про надання юридичних послуг та розрахункова квитанція Серії АААА №000006 від 27.09.2019 року.

У наданому договорі від 08.07.2019 року вказано, що ОСОБА_1 з однією сторони, та юрист ОСОБА_2 , з іншої сторони уклали даний договір.

Згідно з квитанції юристом ОСОБА_2 виконано роботу вартість якої становить 1200 грн.

Разом з тим, у зазначеній квитанції адвоката Серії АААА №000006 від 27.09.2019 року не зазначено, що платником ОСОБА_1 сплачено 1200 гривень, саме на рахунок отримувача ОСОБА_2 ".

Суд вважає, що у даному випадку наданими доказами не підтверджується факт сплати ОСОБА_1 коштів в рахунок вартості послуг юриста, оскільки останнім не надано суду видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів та не встановлено й не зазначено, якими доказами підтверджується фактичне понесення Позивачем витрат на правову допомогу, а юристом зарахування коштів на його рахунок, що відкрито у банківській установі.

Відтак, судом з наданих документів не встановлено факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу та сплату коштів в сумі 1200,00 грн.

З огляду на викладене, беручи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов до переконання про відмову в задоволенні вимог позивача щодо стягнення на користь витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення допомоги, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , підйомної допомоги.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 невиплачену підйомну допомогу, в розмірі місячного грошового забезпечення, що становить 7150,00 грн (сім тисяч сто п`ятдесят гривень 00 коп).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 (код РНОКПП - НОМЕР_6 ; АДРЕСА_1 , тел.: НОМЕР_7 , ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України (87500 вул. Комишова, 1, Маріуполь, Донецької області).

Суддя Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом

Суддя

Секретар