Справа № 520/8831/2020
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 р. № 520/8831/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

представника відповідача - Бирки Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранітстрой" до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранітстрой" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 7 від 28.04.2020.

В обґрунтування позову, зазначив, що податкове повідомлення-рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки № 818/20-40-05-17-06/42349007 від 16.03.2020. Позивач зазначив, що ним надано усі первинні документи у підтвердження господарської діяльності із контрагентами, а тому, контролюючий орган дійшов помилкового висновку, стосовно порушення товариством статей 198 та 200 Податкового кодексу України.

Ухвалою суду від 13.07.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10.11.2020 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалами суду від 13.10.2020 та 10.11.2020 витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранітстрой" довідку із зазначенням видів діяльності за КВЕД позивача, докази можливості фактичного здійснення спірних господарських операцій, мету та цілі укладання договорів із контрагентами у спірний період, докази подальшої реалізації ТМЦ, наявність складських приміщень.

В судове засідання представник позивача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранітстрой" вул. Пушкінська, буд. 36, кв. 47, м. Харків, 61057, зазначену у позові. Судова повістка отримана представником позивача, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи. Витребуваних ухвалами суду від 13.10.2020 та від 10.11.2020 документів позивач не надав. Обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи до суду також не надходило.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, висновки якого стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень. Під час проведення перевірки ТОВ "Гранітстрой" досліджено взаємовідносини із контрагентами ТОВ "Будівельна Компанія Будлайф", ТОВ "Роксанастиль", ТОВ "Паллант Люкс", ТОВ "Миксторг", ТОВ "Скай Стандарт", ТОВ "Лентокс Плюс" та встановлена відсутність реальності господарських операцій, у зв`язку із чим просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, встановив наступне.

Фахівцями Головного управління ДПС у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранітстрой.

Результати перевірки оформлені актом № 818/20-40-05-17-06/42349007 від 16.03.2020, яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме:

- вимог абзацу "а" п.198.1, абзаців 1 та 2 п. 198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п. 200.2, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту всього у сумі 522640,00 грн, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України всього у сумі 311784,00 грн;

- перевіркою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранітстрой" не підтверджено реальність здійснення господарських операцій, їх реальності та повноти відображення в обліку по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками ТОВ "Будівельна Компанія Будлайф", ТОВ "Роксанастиль", ТОВ "Паллант Люкс", ТОВ "Миксторг", ТОВ "Скай Стандарт", ТОВ "Лентокс Плюс".

На підставі висновків акту перевірки № 818/20-40-05-17-06/42349007 від 16.03.2020 контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення № 7 від 28.04.2020, яким встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду у розмірі 210856,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранітстрой" звернулось до суду із вказаним позовом.

Оцінюючи обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення, суд зазначає наступне.

Так, з акту перевірки № 818/20-40-05-17-06/42349007 від 16.03.2020 вбачається, що підставою для зафіксованих порушень слугував висновок податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ "Будівельна Компанія Будлайф", ТОВ "Роксанастиль", ТОВ "Паллант Люкс", ТОВ "Миксторг", ТОВ "Скай Стандарт", ТОВ "Лентокс Плюс".

Судом встановлено, що 28 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грантістрой" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Будлайф" (виконавець) було укладено договір № 28/08-18, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати послуги з переміщення і вантаження будівельних сипучих матеріалів своєю або орендованою вантажно-розвантажувальною технікою. Послуги надаються на гранітних кар`єрах Полтавська область, точна адреса виконання робіт відзначається в замовленнях замовника.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору переміщення та вантаження виконуються тільки за заявкою замовника.

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Грантістрой" надано до суду акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), податкову накладну, платіжне доручення та виписку із банку.

Поряд із тим, позивачем не надано до перевірки та до суду заявки на переміщення і вантаження будівельних сипучих матеріалів, які є обов`язковими вимогами до укладеного правочину, обліково-сальдові відомості. Крім того, не надано до суду замовлень, із яких би вбачалось розташування кар`єру у Полтавської області, де необхідно виконати роботи із поставки матеріалу.

Також, 26 жовтня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грантістрой" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Росксанастиль" (виконавець) було укладено договір № 26102018, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати послуги з переміщення і вантаження будівельних сипучих матеріалів своєю або орендованою вантажно-розвантажувальною технікою. Послуги надаються на гранітних кар`єрах Полтавська область, точна адреса виконання робіт відзначається в замовленнях замовника.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору переміщення та вантаження виконуються тільки за заявкою замовника.

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Грантістрой" надано до суду акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), податкові накладні, платіжні доручення та виписки із банку.

Поряд із тим, позивачем не надано до перевірки та до суду заявки на переміщення і вантаження будівельних сипучих матеріалів, які є обов`язковими вимогами до укладеного правочину, обліково-сальдові відомості. Крім того, не надано до суду замовлень, із яких би вбачалось розташування кар`єру у Полтавської області, де необхідно виконати роботи із поставки матеріалу.

Крім того, між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паллант Плюс" (виконавець) було укладено договір № 261118 від 26.11.2018, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати послуги з переміщення і вантаження будівельних сипучих матеріалів своєю або орендованою вантажно-розвантажувальною технікою. Послуги надаються на гранітних кар`єрах Полтавська область, точна адреса виконання робіт відзначається в замовленнях замовника.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору переміщення та вантаження виконуються тільки за заявкою замовника.

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Грантістрой" надано до суду акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), податкову накладну, платіжні доручення та виписки із банку.

Поряд із тим, позивачем не надано до перевірки та до суду заявки на переміщення і вантаження будівельних сипучих матеріалів, які є обов`язковими вимогами до укладеного правочину, обліково-сальдові відомості. Крім того, не надано до суду замовлень, із яких би вбачалось розташування кар`єру у Полтавської області, де необхідно виконати роботи із поставки матеріалу.

Також, 24 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грантістрой" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Миксторг" (виконавець) було укладено договір № 241218, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати послуги з переміщення і вантаження будівельних сипучих матеріалів своєю або орендованою вантажно-розвантажувальною технікою. Послуги надаються на гранітних кар`єрах Полтавська область, точна адреса виконання робіт відзначається в замовленнях замовника.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору переміщення та вантаження виконуються тільки за заявкою замовника.

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Грантістрой" надано до суду акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), податкову накладну, платіжне доручення та виписки із банку.

Поряд із тим, позивачем не надано до перевірки та до суду заявки на переміщення і вантаження будівельних сипучих матеріалів, які є обов`язковими вимогами до укладеного правочину, обліково-сальдові відомості. Крім того, не надано до суду замовлень, із яких би вбачалось розташування кар`єру у Полтавської області, де необхідно виконати роботи із поставки матеріалу.

21 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грантістрой" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Скай Стандарт" (виконавець) було укладено договір № 28/08-18, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати послуги з переміщення і вантаження будівельних сипучих матеріалів своєю або орендованою вантажно-розвантажувальною технікою. Послуги надаються на гранітних кар`єрах Полтавська область, точна адреса виконання робіт відзначається в замовленнях замовника.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору переміщення та вантаження виконуються тільки за заявкою замовника.

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Грантістрой" надано до суду акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), податкові накладні, платіжне доручення та виписку із банку.

Поряд із тим, позивачем не надано до перевірки та до суду заявки на переміщення і вантаження будівельних сипучих матеріалів, які є обов`язковими вимогами до укладеного правочину, обліково-сальдові відомості. Крім того, не надано до суду замовлень, із яких би вбачалось розташування кар`єру у Полтавської області, де необхідно виконати роботи із поставки матеріалу.

Крім того, між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лентокс Плюс" (виконавець) було укладено договір № 100419 від 10.04.2019, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати послуги з переміщення і вантаження будівельних сипучих матеріалів своєю або орендованою вантажно-розвантажувальною технікою. Послуги надаються на гранітних кар`єрах Полтавська область, точна адреса виконання робіт відзначається в замовленнях замовника.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору переміщення та вантаження виконуються тільки за заявкою замовника.

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Грантістрой" надано до суду акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), податкові накладні, платіжні доручення та виписки із банку.

Поряд із тим, позивачем не надано до перевірки та до суду заявки на переміщення і вантаження будівельних сипучих матеріалів, які є обов`язковими вимогами до укладеного правочину, обліково-сальдові відомості. Крім того, не надано до суду замовлень, із яких би вбачалось розташування кар`єру у Полтавської області, де необхідно виконати роботи із поставки матеріалу.

Також, суд зазначає, що позивачем не надано до суду довідку із зазначенням видів діяльності за КВЕД Товариства з обмеженою відповідальністю "Грантістрой", а тому судом не можливо встановити мету та ціль укладання правочинів із ТОВ "Будівельна Компанія Будлайф", ТОВ "Роксанастиль", ТОВ "Паллант Люкс", ТОВ "Миксторг", ТОВ "Скай Стандарт", ТОВ "Лентокс Плюс".

Крім того, суд зазначає, що юридична адреса Товариства з обмеженою відповідальністю "Грантістрой": м. Харків, вул. Пушкінська, 36, кв. 47.

Поряд із тим, із укладених правочинів з ТОВ "Будівельна Компанія Будлайф", ТОВ "Роксанастиль", ТОВ "Паллант Люкс", ТОВ "Миксторг", ТОВ "Скай Стандарт", ТОВ "Лентокс Плюс" вбачається, що послуги з переміщення і вантаження будівельних сипучих матеріалів надавались на гранітних кар`єрах Полтавська область.

Доказів здійснення господарської діяльності у Полтавській області позивачем до суду не надано.

Також не надано до суду і доказів наявності ресурсів для зберігання будівельних сипучих матеріалів, а також не надано відповідних доказів використання зазначених будівельних сипучих матеріалів у власній господарській діяльності.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що наявність податкових накладних зареєстрованих в ЄРПН та актів виконаних робіт не є беззаперечним доказом реальності здійснення господарських операцій.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до абзаців 1-2 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Системно аналізуючи вищевказані норми права, суд доходить висновку, що у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податковий кредит можуть вважатися не підтвердженими.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, а податку на додану вартість - до складу податкового кредиту. Тобто, право на формування податкових вигод виникає у покупця за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.

Одночасно суд звертає увагу на отриману відповідачем інформацію за результатами здійснення податкового контролю контрагентів позивача, яка свідчить про неможливість реального здійснення ними фінансово-господарських операцій та ведення діяльності у порядку, передбаченому законодавством.

Положеннями підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеній у постанові від 26.06.2018 у справі №816/1422/17, платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ та його подальше бюджетне відшкодування. Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь - яких дій на предмет перевірки податкової "доброчесності" контрагента, зокрема за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента, тощо), перевірки загальнодоступної інформації щодо наявності кримінальних проваджень за участю контрагента, в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні та достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової "надійності" такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з таким контрагентом.

Суд зазначає, що позивачем не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про виявлену ним належну обачність й обережність при виборі контрагентів, що в сукупності з встановленими обставинами справи та з урахуванням характеру спірних правовідносин, які склались у даній справі, також свідчить про обґрунтованість тверджень контролюючого органу про безпідставність формування податкового обліку позивача за господарськими операціями з ТОВ "Будівельна Компанія Будлайф", ТОВ "Роксанастиль", ТОВ "Паллант Люкс", ТОВ "Миксторг", ТОВ "Скай Стандарт", ТОВ "Лентокс Плюс".

При цьому, відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податку права на врахування цих витрат. Це відповідає самому змісту наведених норм ПК України, які надають платнику податку право зменшити податкові зобов`язання на суму податку, сплаченого ним у зв`язку з придбанням товарів (послуг) при здійсненні господарської діяльності. Встановлення законодавцем податкових преференцій має на меті стимулювання ділової активності учасників торгівельного обороту, що, в свою чергу, презюмує здійснення господарських операцій, що є об`єктом оподаткування, з метою досягнення економічного ефекту (ділової мети), а не тільки з метою отримання податкової вигоди. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податку суми податкового кредиту.

Завідома для платника податків відсутність розумної економічної причини щодо певних витрат при здійсненні господарської операції, як правило, виключає підстави для збільшення у податковому обліку витрат та/або податкового кредиту, оскільки таке у більшості своїй свідчить про відсутність ділової мети у такої господарської операції як притаманної риси господарської діяльності.

При цьому, суд зауважує, що якщо між суб`єктами господарювання була підписана уся первинна документація (договори, акти, видаткові накладні тощо), а також була зареєстрована податкова накладна, то це не є беззаперечним фактом реальності господарської операції між контрагентом та платником податків. Будь-яка господарська операція повинна, перш за все, мати ділову мету та економічну вигоду. З цього приводу, Суд зазначив: "за певних інших обставин названі документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання. Водночас потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. В іншому випадку, первинні документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку".

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у поставі від 19 травня 2020 року по справі №826/10104/16.

У постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 826/9368/15 вказано, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: "неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку".

Верховний Суд в постанові від 21.05.2019 у справі 2а-10440/10/2670 підкреслив, що про відсутність факту здійснення господарської операції може свідчити, зокрема те, що результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

З урахуванням наведеного та з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, суд зазначає, що документи бухгалтерської звітності, надані позивачем, не можуть вважатись такими, що відповідають Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що в сукупності з іншими доводами контролюючого органу свідчить про не підтвердження фактичного виконання зобов`язань за договорами між позивачем та його контрагентами.

Приймаючи до уваги вищенаведене та з огляду на встановлені обставини, суд доходить висновку про правомірність висновків контролюючого органу щодо завищення позивачем податкового кредиту та зменшення суми від`ємного значення ПДВ, згідно з податковим повідомленням-рішенням № 7 від 28.04.2020.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність вчинених ним дій та прийнятих рішень, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача судові витрати, понесені позивачем з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранітстрой" (вул. Пушкінська, буд. 36, кв. 47, м. Харків, 61057) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057) про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текс судового рішення складено 07 грудня 2020 року.

Суддя С.О.Чудних