Справа № 120/5415/20-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 р. Справа № 120/5415/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року до суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за періоди з 31.10.2016 року по 23.03.2017 року та з 12.08.2017 року по 16.02.2019 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вищевказані періоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в період з 31.10.2016 року по 23.03.2017 року проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , якого наказом командира в/ч польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.03.2017 року № 85 звільнено в запас. У подальшому, 12.08.2017 року він був повторно прийнятий на військову службу за контрактом до в/ч НОМЕР_1 , яку проходив до 16.02.2019 року, та в подальшому переведений для проходження служби у іншу в/ч НОМЕР_3 . Втім, як зазначає позивач, після звільнення зі служби його представник звернувся із адвокатським запитом до в/ч НОМЕР_1 щодо надання інформації про нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період часу з 01.01.2016 року по день звільнення з військової служби. За результатами розгляду цього запиту, відповідач надіслав позивачу ряд витягів з наказів про проходження позивачем військової служби, а також довідки про види грошового забезпечення останнього, зі змісту яких не вбачається нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу. З урахуванням вищенаведеного, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення, у зв`язку з чим і звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

30.10.2020 року через засоби поштового зв`язку на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 34894), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Як зазначає відповідач, згідно із ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Крім того, відповідно до вказівок директора Департаменту фінансів та роз`яснень Міністерства соціальної політики України встановлено, що Порядок не передбачає черговість нарахування сум індексації та можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України. Отже, у Міністерства оборони України в межах наявного фінансового ресурсу відповідних коштів не було, а механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. Відтак, відповідач вважає безпідставними заявлені позовні вимоги. Принагідно зауважує про відсутність підстав у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. з огляду на ненадання жодних підтверджуючих доказів існування останньої.

Своїм правом на подання відповіді на відзив позивач (представник позивача) не скористався, що не є перешкодою для розгляду даної справи.

Відповідно до частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами частини першої статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Суд, ознайомившись із поданими сторонами заявами по суті справи та дослідивши наявні матеріали справи встановив, що наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) (військова частина НОМЕР_1 ) від 31.10.2016 року № 313, старшого солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, який прибув з військової частини польова пошта НОМЕР_4 до пункту постійної дислокації, з 31.10.2016 року зараховано до списків особового складу та взято на всі види грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 85 від 23.03.2017 року ОСОБА_1 виключено зі списків військової частини та усіх видів забезпечення з 23.03.2017 року.

В подальшому, наказом військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.08.2017 року № 45, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 202-РС від 12.08.2017 року, з старшим солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби за контрактом на три роки, з 12.08.2017 року по 12.08.2020 року. Починаючи з 12.08.2017 року зараховано до списків особового складу та взято на всі види грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 48 від 16.02.2019 року ОСОБА_1 виключено зі списків військової частини та знято з усіх видів забезпечення з 16.02.2019 року.

10.06.2020 року адвокат Середенко М.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся із адвокатським запитом до відповідача щодо надання інформації про нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за періоди з 31.10.2016 року по 23.03.2017 року та з 12.08.2017 року по 16.02.2019 року, а також інших відомостей щодо виплати йому грошового забезпечення.

На відповідний запит відповідачем супровідним листом від 07.08.2020 року № 1/289 направлено на адресу представника позивача довідку № 1/286 від 07.08.2020 року про додаткову відпустку, витяг з наказу № 45 від 12.08.2017 року, витяг з наказу № 48 від 16.02.2019 року, витяг з наказу № 85 від 23.03.2017 року, витяг з наказу № 313 від 31.10.2016 року, довідку № ФЕС-617 від 05.08.2020 року, довідку № 616/ФЕС від 05.08.2020 року, довідку № 615/ФЕС від 05.08.2020 року.

Так, ознайомившись з витягами з наказів про проходження позивачем військової служби, а також наданими довідками про нараховане грошове забезпечення позивач дійшов висновку про те, що індексація грошового забезпечення за періоди з 31.10.2016 року по 23.03.2017 року та з 12.08.2017 року по 16.02.2019 року йому не нараховувалась та не виплачувалась. Наведені обставини спонукали позивача звернутись до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких мотивів.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) (тут і надалі - в редакції чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-XII (надалі - Закон №1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог ст.ст. 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5.10.2000 року № 2017-III, індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Згідно з пунктом 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Як вбачається з довідки військової частини НОМЕР_1 за № ФЕС-617 від 05.08.2020 року про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії, а також довідок про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії № 616/ФЕС, № 615/ФЕС від 05.08.2020 року, ОСОБА_1 за періоди з 31.10.2016 року по 23.03.2017 року та з 12.08.2017 року по 16.02.2019 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.

Правомірність своїх дій відповідач обґрунтовує з посиланням на роз`яснення та вказівки Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Водночас суд зауважує, що подібні роз`яснення мають інформаційний характер та не є нормативно-правовими актами. Натомість, як вже зазначалося, в силу приписів ст. 19 Основного Закону органи державної влади та їх посадові особи повинні діяти відповідно до Конституції та законів України.

Крім того, не може визнаватися правомірною відмова відповідача у виплаті сум індексації з мотивів відсутності достатнього фінансування Міністерства оборони України загалом та військової частини НОМЕР_1 зокрема.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Кечко проти України", № 63134/00, рішення від 07.11.2005 року) реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10.06.2011 року) Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Отже, відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення у спірні періоди, в тому числі для покриття витрат з індексації грошового забезпечення військовослужбовців, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком роботодавця.

У свою чергу, посилання відповідача на відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та відсутність бюджетних коштів для виплати індексації, суд вважає необґрунтованими, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Відносно інших доводів відповідача про те, що індексація грошового забезпечення не є складовою грошового забезпечення, що виключає можливість її включення до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини, то суд звертає увагу на те, що у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 825/874/17, від 19.06.2019 року у справі № 825/1987/17, від 19.07.2019 у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 у справі № 825/694/17.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, за період проходження позивачем військової служби у цій військовій частині з 31.10.2016р. по 23.03.2017р. та з 12.08.2017р. по 16.02.2019р.

Крім того, положеннями ч. 1 ст. 245 КАС України визначено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України).

Слід врахувати, що Верховний Суд у постанові від 18.10.2018 у справі №815/1048/16 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII правові висновки Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази щодо нарахування та виплати відповідачем позивачу індексації грошового забезпечення. Крім того, не нарахування та невиплата за своєю юридичною природою є проявом бездіяльності суб`єкта владних повноважень у розумінні частини першої статті 5 КАС України, оскільки не передбачає здійснення жодних дій, які б в подальшому можна було б визнати у судовому порядку протиправними.

Зважаючи на встановлення судом порушеного права, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, суд вважає також за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 31.10.2016р. по 23.03.2017р. та з 12.08.2017р. по 16.02.2019р.

При цьому суд враховує, що питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку з розміром грошового забезпечення, що має виплачуватись позивачу, належить до компетенції відповідача при нарахуванні та виплаті відповідних сум, що наразі не є предметом цього спору.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову.

Оскільки, позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір розподілу не підлягає.

Крім того, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення на його корить витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн. Так, всупереч ч. 4 ст. 134, ч. 7 ст. 139 КАС України стороною позивача не подано ні договору про надання правової допомоги, ні детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, ні доказів понесених витрат на фактичну оплату таких послуг, як і не заявлено про можливість подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Зазначення позивачем у позовній заяві про те, що детальний та обґрунтований розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу буде наданий суду відповідно до вимог ст.ст. 134, 139 КАС України не може бути розцінене судом як відповідна заява, подана в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України, оскільки у ній відсутня вказівка на подання саме доказів, щодо розміру витрат на правову допомогу. Крім того суд враховує, що в розумінні ч. 3 ст. 143 КАС України відтвермінування питання щодо подання доказів на підтвердження понесених судових витрат може мати місце лише у випадку, якщо сторона з поважних причин не може подати такі докази до закінчення судових дебатів у справі, тобто в процесі її розгляду. Наразі позивачем не обґрунтовано жодних причин неможливості подання відповідних доказів разом із позовною заявою чи до завершення розгляду даної справи. За таких обставин суд вважає, що оскільки заявлені до стягнення позивачем витрати на професійну правничу допомогу не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, тому підстав для їх відшкодування не має.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 143, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 31.10.2016 року по 23.03.2017 року та з 12.08.2017 року по 16.02.2019 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 31.10.2016 року по 23.03.2017 року та з 12.08.2017 року по 16.02.2019 року.

У відшкодуванні витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 07.12.20.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович