Справа № 520/4280/2020
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 р.Справа № 520/4280/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.09.20 року по справі № 520/4280/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі ГУДПС в Харківській області, відповідач), в якому просив:

- скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області №4 від 30.06.2016 року, №1 від 30.06.2017 року, №-2038 від 27.06.2018 року та №30773-5806-2038 від 14.03.2019 року повністю, як такі, що суперечать чинному законодавству України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 позов задоволено.

Скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області №4 від 30.06.2016 року, №1 від 30.06.2017 року, №-2038 від 27.06.2018 року та №30773-5806-2038 від 14.03.2019 року.

Відповідач не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 та нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно з п.п. 19-1.1.1 п.19.1 ст. 19 ПК України контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів. Згідно з вимогами п. «в» статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Згідно зі ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Відповідно до пп. 14.1.73 п.14.1 статті 14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Платниками земельного податку згідно з вимогами ст. 269 ПК України є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Нормами ст. 10 ПК України земельний податок віднесено до місцевих податків, які, відповідно до п.12.3. ст.12 ПК України, приймаються рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах своїх повноважень. Відповідно до п. 284.1 ст. 284 ПК України органам місцевого самоврядування надано повноваження щодо встановлення ставок плати за землю та пільг щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території. ГУ ДПС області не погоджується щодо неправильності нарахування земельного податку, оскільки ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності. Тому вважає, що оскільки нормами цивільного законодавства України визначено, що з моменту придбання нерухомого майна до власника переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташоване придбане нерухоме майно, а нормами ПК України передбачено оподаткування прав на землю, власники нежитлових приміщень зобов`язані сплачувати земельний податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі нежитлові приміщення.

Позивач надіслав на електронну пошту суду свої пояснення, в яких зазначає, що апеляційна скарга не містить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як платник земельного податку з 23.04.2012 року за земельну ділянку, площею 0,0706 гектарів, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з пояснень позивача 20.04.2020 року ОСОБА_1 особисто, під розписку отримав лист ГУ ДПС Харківської області від 19.03.2020 року №3919 В/20-40-58-06-24, до якої були додані копії податкових повідомлень - рішень ГУ ДФС у Харківській області №4 від 30.06.2016 року, №1 від 30.06.2017 року, №-2038 від 27.06.2018 року та №30773-5806-2038 від 14.03.2019 року.

Податковим повідомленням - рішенням ГУ ДФС у Харківській області №4 від 30.06.2016 року позивачу нараховано суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 15 836,55 грн., без зазначенням податкового періоду. (а.с.10)

Податковим повідомленням - рішенням ГУ ДФС у Харківській області №1 від 30.06.2017 року позивачу нараховано суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 16 786,74 грн., із зазначенням податкового періоду - 2017 рік. (а.с.9)

Податковим повідомленням - рішенням ГУ ДФС у Харківській області №-2038 від 27.06.2018 року позивачу нараховано суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 16 786,74 грн., із зазначенням податкового періоду - 2018 рік. (а.с.8).

Податковим повідомленням - рішенням ГУ ДФС у Харківській області №30773-5806-2038 від 14.03.2019 року позивачу нараховано суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 60 432,27 грн., із зазначенням податкового періоду - 2019 рік. (а.с.7).

Позивач не погодився із вказаними рішеннями та звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень, здійснено розрахунок розміру земельного податку за відсутності належних даних з державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, а також враховуючи відсутність доказів направлення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, тому наявні підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №4 від 30.06.2016 року, №1 від 30.06.2017 року, №-2038 від 27.06.2018 року та №30773-5806-2038 від 14.03.2019 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 14.1.72 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (стаття 270 ПК України).

Згідно п. 287.1 статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 287.5 статті 287 Податкового кодексу України визначено строк, протягом якого сплачується податок фізичними особами, а саме: 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Порядок обчислення орендної плати за земельну ділянку, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів визначено положеннями підпункту 288.7 статті 288 розділу ХІІІ Податкового кодексу України, які містять відсильні норми до статей 285 - 287 розділу ХІІІ Податкового кодексу України.

Згідно із ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток ( паїв) та землекористувачі.

Відповідно до п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Підставою для нарахування земельного податку, відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України, є дані Державного земельного кадастру.

Згідно із пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Разом з тим, суд звертає увагу, що розрахунки платежів по сплаті земельного податку проведені контролюючим органом не на підставі даних державного земельного кадастру (такі дані ДЗК не містять взагалі даних стосовно земельної ділянки), відповідно такі дані отримані не у спосіб, що передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 № 1386.

Так, у силу вимог п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (пункт 274.1 статті 274 Податкового кодексу України).

Згідно вимог пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286.5 статті 286 цього Кодексу встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, то контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Аналіз вищезазначених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що контролюючий орган уповноважений здійснювати нарахування фізичним особам податкових зобов`язань із земельного податку на підставі даних державного земельного кадастру щодо площі земельної ділянки, її нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнтів індексації, а також рішення сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад щодо ставок земельного податку.

Податковим повідомленням - рішенням ГУ ДФС у Харківській області №4 від 30.06.2016 року позивачу нараховано суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 15836,55 грн., без зазначенням податкового періоду. (а.с.10)

Податковим повідомленням - рішенням ГУ ДФС у Харківській області №1 від 30.06.2017 року позивачу нараховано суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 16786,74 грн., із зазначенням податкового періоду - 2017 рік. (а.с.9)

Податковим повідомленням - рішенням ГУ ДФС у Харківській області №-2038 від 27.06.2018 року позивачу нараховано суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 16786,74 грн., із зазначенням податкового періоду - 2018 рік. (а.с.8).

Податковим повідомленням - рішенням ГУ ДФС у Харківській області №30773-5806-2038 від 14.03.2019 року позивачу нараховано суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 60432,27 грн., із зазначенням податкового періоду - 2019 рік. (а.с.7).

Підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Згідно з частиною першою ст.193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

У силу вимог частин першої і другої ст. 20 Закону України Про оцінку земель за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Статтею 15 Закону України Про Державний земельний кадастр передбачено, що відомості про нормативну оцінку земельної ділянки включаються до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частини першої статті 38 вказаного Закону відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

У силу вимог пункту 4 Порядку подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 № 1386, Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі: Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.

Таким чином, належним джерелом даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки є витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який виданий територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки, або відомості з Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про оцінку земель" - нормативна грошова оцінка земельних ділянок розташованих в межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Враховуючи вищевикладені норми, колегія суддів зазначає, що сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_1 зареєстрований, як платник земельного податку з 23.04.2012 року за земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , площею саме 0,0706 гектарів.

Проте, для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок, розташованих на відповідній території, на безоплатній основі (ч. 3 ст. 38 Закону України Про державний земельний кадастр).

Таким чином, для реалізації контролюючим органом повноважень щодо нарахування земельного податку фізичним особам законодавством встановлено порядок та способи отримання необхідних відомостей для здійснення відповідних розрахунків, зокрема щодо площі земельної ділянки, нормативно-грошової оцінки, коефіцієнтів.

Згідно ст.289 ПК України - для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Разом з тим, в якості документів, на підставі яких відповідачем здійснювався розрахунок земельного податку у межах спірних правовідносин, представником зазначено рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 року №1269/13, щодо визначення по м.Харкову нової базової вартості 1 кв.м. землі в розмірі 291,18 грн., яка діє з 01.01.2014 року, рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" №542/17 від 22.02.2017 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та поясненнямх зазначив, що для всіх фізичних осіб-платників земельного податку, які не отримали довідку (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки своєї земельної ділянки, контролюючі органи здійснюють нарахування земельного податку, виходячи з нормативної грошової оцінки земель по м. Харкову.

Як вбачається із рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" №542/17 від 22.02.2017 року, додаток №2:

1.1. Ставка земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, становить 1 відсоток від їх нормативної грошової оцінки.

Ставка земельного податку за земельні ділянки, відносно яких відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, становить 1 відсоток від добутку базової вартості одного квадратного метра земель міста Харкова, помноженої на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо) (Кф), та на зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) (Км2), за 1 квадратний метр бази оподаткування.

У разі розташування земельної ділянки у межах двох та більше економіко-планувальних зон застосовується максимальний розмір коефіцієнта Км2, встановлений для таких економіко-планувальних зон.

Як вбачається додатку 2 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 Про місцеві податки і збори у місті Харкові в редакції рішення 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 № 1284/18:

Ставка земельного податку за земельні ділянки, відносно яких відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, становить 3 відсотки від добутку базової вартості одного квадратного метра земель міста Харкова, помноженої на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо) (Кф), та на зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) (Км2), за 1 квадратний метр бази оподаткування.

У разі розташування земельної ділянки у межах двох та більше економіко-планувальних зон застосовується максимальний розмір коефіцієнта Км2, встановлений для таких економіко-планувальних зон.

Проте, відповідачем при нарахуванні податку на землю було взята сума 291,18 - базова вартість одного квадратного метра, встановлена Рішенням 25 сесії 6го скликання Харківської міської ради від 03.07.2013 року №1209/13, яка діє з 1 січня 2014 року та щороку індексується, без розрахунку 1% та 3%.

Крім того, відповідачем не надано належних доказів, звідки у розрахунку з`явились саме ці відсотки зонального коефіцієнту, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) (Км2), сума коефіцієнтів індексації за 2016-2019 роки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо) (Кф).

Проаналізувавши наведений відповідачем розрахунок земельного податку у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами, суд приходить висновку про неможливість встановлення правильності та достовірності визначення площі земельної ділянки, з якої проведено нарахування позивачу земельного податку, коефіцієнтів, та відсотків нарахування, оскільки такий розрахунок проведено без аналізу відсотків зонального коефіцієнту, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту.

Тобто, в ході судового розгляду справи відповідачем не доведено нарахування земельного податку , що не дає можливості суду перевірити дотримання відповідачем вимог п.286.6 ст.286 ПК України та правильність обрахунку суми податкового зобов`язання по земельному податку.

Слід зазначити, що позивачем, через канцелярію суду, надано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 17.02.2020 року №1345/176-20, з якого вбачається, що площа земельної ділянки розташованої за адресою: вул. Диканівська, 47А, м. Харків становить 715 кв.м

Вищевказана нормативна оцінка була проведена вже після винесення спірних правовідносин, тому, не може бути застосована до нарахування податку на землю у спірних правовідносинах. Проте, суд розглянув вищевказаний витяг як співставлення даних щодо визначення економіко-планувальної зони, коефіцієнтів, площі, тощо.

Крім того, згідно Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1204 від 28.12.2015 року зокрема встановлено: контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, що передбачені Кодексом або іншим законодавством, і складає податкове повідомлення-рішення у випадках, якщо, зокрема: в інших випадках, коли надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення передбачено законом.

У випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами:

Ф - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1);

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках (податкове повідомлення-рішення за формою Ф - в одному примірнику) та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (виконуючому його обов`язки, його заступнику або уповноваженій особі) контролюючого органу.

Після підписання податкове повідомлення-рішення (крім податкового повідомлення-рішення за формою Ф) не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків. Податкове повідомлення-рішення за формою Ф надсилається (вручається) платнику податків у терміни, встановлені Кодексом для податків на майно фізичних осіб.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Кодексу.

Дата надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення проставляється: працівником структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальною особою, визначеною керівником (виконуючим його обов`язки, його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу для виконання таких функцій, - у разі надіслання листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до примірника податкового повідомлення-рішення, який залишився в контролюючому органі (при направленні податкового повідомлення-рішення форми Ф - до корінця податкового повідомлення-рішення); працівником структурного підрозділу або відповідальною особою, визначеною керівником (виконуючим його обов`язки, його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу для виконання таких функцій, - у разі надіслання документа засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний цифровий підпис" відповідно до пункту 42.4 статті 42 Кодексу (починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем впровадження у роботу відповідного програмного забезпечення). При цьому квитанція про доставку в текстовому форматі, що свідчить про дату та час доставки документа платнику податків, прикріплюється до примірника податкового повідомлення-рішення, який залишився в контролюючому органі (у разі направлення податкового повідомлення-рішення форми "Ф" - до корінця податкового повідомлення-рішення).

Якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом при його надісланні, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. У разі встановлення такої помилки працівник структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальна особа, визначена керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечує виправлення допущених при надісланні податкового повідомлення-рішення помилок та надсилає його повторно не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідного повідомлення пошти (поштової служби).

Як вбачається з наданих відповідачем письмових пояснень - у відповідача відсутні докази направлення позивачу податкових повідомлень-рішень за період 2016-2019 роки щодо сплати земельного податку.

Крім того, у податкових повідомленнях-рішеннях за 2016 та 2017 рік зазначена адреса - м.Сіряки, вул.Будівельна, 48.

Проте, як зазначає позивач, він ніколи не був зареєстрований за вказаною адресою.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень, здійснено розрахунок розміру земельного податку за відсутності належних даних з державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, а також враховуючи відсутність доказів направлення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, тому наявні підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №4 від 30.06.2016 року, №1 від 30.06.2017 року, №-2038 від 27.06.2018 року та №30773-5806-2038 від 14.03.2019 року.

Враховуючи вказане колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення в частині позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року по справі № 520/4280/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова О.В. Присяжнюк

Повний текст постанови складено 04.12.2020 року