Справа № 463/4220/17
Суддя: Шеремета Г. І.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №463/4220/17
Провадження №2-а/463/16/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючогосудді - Шеремети Г.І.

з участю секретаря с/з - Козак О.В.

представника відповідача - Хиря В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (поштова адреса: АДРЕСА_1 ) до Державної прикордонної служби України Західного регіонального управління Львівського прикордонного загону (місцезнаходження: 79010, м.Львів, вул.Личаківська, 74), начальника 2-го відділу інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Рава-Руська" Львівського прикордонного загону капітана Грабовського Сергія Анатолійовича (місцезнаходження: 79010, м.Львів, вул.Личаківська, 74), інспектора прикордонної служби 2-ї категорії відділу прикордонної служби "Рава-Руська" Львівського прикордонного загону прапорщика Власенко Мирослави Володимирівни (місцезнаходження: 79010, м.Львів, вул.Личаківська, 74) про визнання дій неправомірними, скасування рішень та стягнення моральної шкоди, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, просив визнати неправомірними дії начальника 2-го відділу інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Рава-Руська" Львівського прикордонного загону капітана Грабовського Сергія Анатолійовича; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №055433, винесену 16.03.2015 року Львівським прикордонним загоном відділу прикордонної служби «Рава-Руська» та стягнути з Державної прикордонної служби України Західного регіонального управління Львівського прикордонного загону моральну шкоду у розмірів 200000,00 гривень.

Позовні вимоги мотивує тим, що 16 березня 2015 року інспектором прикордонної служби 2-ї категорії відділу прикордонної служби «Рава-Руська» прапорщиком ОСОБА_2 було складено відносно позивача гр. Російської Федерації ОСОБА_1 Протокол про адміністративне правопорушення № ЗхРУ № 055433 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, а саме: «16 березня 2015 року о 12 год. 30 хв. в пункті пропуску «Рава-Руська», що відносить до Річнівської сільської ради Жовківського району Львівської області під час проходження прикордонного контролю на виїзд з України до республіки Польща, у легковому автомобілі марки «Опель» р/н НОМЕР_1 , була виявлена особа, яка пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , виданий 19 вересня 2013 року, орган, що видав ФМС 76007 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даний громадянин перебував на території України більше 90 днів (101 день) протягом 180 днів з дати першого в`їзду -16 вересня 2014 року в періоди з 16.09.2014 року по 29.09.2014 року, з 05.10.2014 року до 06.10.2014 року, з 06.10.2014 року по 19.10.2014 року, з 30.12.2014 року по 16.03.2015 року, тобто перевищив встановлений перебування на 11 днів, чим порушив підпункт 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та ОБГ на території України, затверджену постановою КМУ від 15.07.2012 року №150».

З вказаним протоколом позивач не погоджується, оскільки, так як є громадянином РФ та українською мовою не володіє, а перекладача при складенні протоколу залучено не було, то йому було не зрозумілим суть вчиненого ним правопорушення та що розгляд протоколу призначено на 16.03.2015 року о 12 год. 50 хв. у приміщенні відділу прикордонної служби «Рава-Руська».

З наведених підстав позивач вважає дії інспектора прикордонної служби 2-ї категорії відділу прикордонної слуз «Рава-Руська» прапорщика ОСОБА_2 по недотриманню встановлених законодавством вимог по складанню протоколу про адміністративне правопорушення протиправними, а сам Протокол про адміністративне правопорушення № 055433 від 16.03.2015 року - таким, який складений з порушенн встановлених законодавством вимог.

В подальшому після отримання 16.03.2015 року протоколу позивач здійснив в`їзд на територію Польщі та перебував там весь час до наступного перетину кодону та повернення в Україну.

29.06.2015 року повертаючись з Польщі в Україну та при спробі перетину державного кордону України позивача повідомили, що відносно нього прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну терміном на три роки, та вручили йому Рішення про відмову в перетині кордону України іноземцю або особі без громадянства від 29.06.2015 року. Вказане рішення позивач пов`язує із нелегкими політичними стосунками між Україною та Росією.

29.06.2015 року позивач, не маючи змоги в`їхати в Україну, повернувся до Росії, за місцем реєстрації, а його сім`я (жінка та діти) продовжили проживати в Україні.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України Західного регіонального управління Львівського прикордонного загону від 21.03.2016 року позивача повідомлено, що за вчинення порушення правил перебування на території України, посадовою особою відділу прикордонної служби «Рава- Руська» на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. У зв`язку із несплатою позивачем ОСОБА_1 штрафу у добровільному порядку, на підставі ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункту «г» пункту 2.1. пунктів 2.2.,2.3.,5.1.,5.2., інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону виїзду на територію України іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 року № 946 начальником Львівського прикордонного загону 16 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_1 прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну терміном на три роки. Роз`яснено позивачу про те, що з метою скасування даного рішення про заборону в`їзду в Україну йому необхідно сплатити штраф.

11.04.2016 року позивачем сплачено штраф, у зв`язку із чим 16.04.2016 року відповідачем було скасовано заборону вїзду щодо позивача в Україну, а 26.05.2016 року позивач прибув до України.

Дії начальника 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Рава-Руська» Львівського прикордонного загону капітана Грабовського Сергія Анатолійовича про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу позивач вважає протиправними, оскільки при визначенні виду адміністративного стягнення не враховано обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також можливості застосування більш мякого виду адміністративного стягнення у вигляді попередження.

Зазначеними вище неправомірними діями представників Державної прикордонної служби України позивачу спричинено моральну шкоду, розмір якої останній оцінює в 200000,00 гривень. Враховуючи характер, обсяг, тривалість душевних та психічних страждань позивач вважає моральну шкоду в сумі 200 000,00 грн. співмірною його стражданням, розумною та справедливою. Спричинена моральна шкода, на думку позивача, полягає в тому, що він зазнав душевних страждань внаслідок того, що через тривалу його відсутність в Україні розпалася його сім`я, а дружина звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Зважаючи на вищенаведені обставини та з метою захисту своїх порушених прав позивач звернувся до суду з відповіднимпозовом, який просить задоволити.

Позивач у судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином. До судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить задоволити.

Представник відповідача Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав його необґрунтованості та безпідставності, просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі. Додатково пояснив суду, що 16 березня 2015 року під час перетину державного кордону України громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 в пункті пропуску «Рава-Руська», відбулося спрацювання бази даних програмно-технічного комплексу автоматизації прикордонного контролю «Гарт-1/П» - 1.11 - перевищення терміну реєстрації - 90, а саме: «перевищення термінів перебування в Україні», передбачених Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, яке становило 11 діб на момент перетину державного кордону України. Враховуючи факт порушення громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 встановленого терміну перебування в Україні, відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ознаками частини 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 перебув на території України більше передбаченого законодавством терміну (101 день), хоча згідно законодавства України, перебування іноземців на території України з безвізовим порядком в`їзду не повинно перевищувати 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду. За вчинення порушення правил перебування на території України, 16 березня 2015 року постановою посадової особи відділу прикордонної служби «Рава-Руська» на громадянина ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. В зв`язку із несплатою громадянином ОСОБА_1 штрафу у добровільному порядку, на підставі статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункту «ґ» пункту 2.1, пунктів 2.2, 2.3, 5.1, 5.2 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Держаної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 року №946 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1564/20302), начальником Львівського прикордонного загону 16 квітня 2015 року стосовно громадянина Російської федерації ОСОБА_1 було прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну терміном на три роки.

Вважає, що підстави для визнання протиправними дій окремих осіб Львівського прикордонного загону відсутні. Оскільки відповідно до статті 7 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Згідно Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.09.2008 N 810 «Про затвердження Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України» зареєстрованого в Міністерстві юстиції 7 листопада 2008 р. за N 1086/15777 система «Гарт-1» створюється і використовується з метою своєчасного та достовірного інформаційно- аналітичного забезпечення діяльності підрозділів та органів Державної прикордонної служби України для здійснення ними заходів із запобігання і недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, а також виконання інших завдань у правоохоронній сфері згідно із законодавством.

Згідно статті 7 Положення про Інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України власником системи «Гарт-1» та інформації, що в ній обробляється, є Адміністрація Державної прикордонної служби. Відповідно до статті 9 вищевказаного положення право розпоряджатися системою «Гарт-1» надається розпоряднику системи - начальнику зв`язку Державної прикордонної служби України.

А відтак, Львівський прикордонний загін в свою чергу відповідно до статті 8 Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України є лише користувачем системи прикордонного контролю «Гарт-1», але аж ніяк не власником чи розпорядником системи.

Згідно пункту 3 статті 13 Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Випадки, коли рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю може бути прийнято органом охорони державного кордону відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 року № 946:

щодо осіб, зазначених у частині другій статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", у разі прийняття рішення про їх примусове повернення;

за поданням державного виконавця у разі невиконання особою рішення про накладення штрафів за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України.

Представник відповідача вважає, що посадові особи Львівського прикордонного загону діяли з чітким дотриманням вимог чинного законодавства, а також на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв`язку із тим, що громадянин Російської федерації ОСОБА_1 не виконав рішення органу державної влади, уповноваженого накладати адміністративне стягнення, а саме постанову по справі про адміністративне правопорушення від 16.03.2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ознаками частини 2 статті 203 КУпАП, що полягало у несплаті накладеного на нього штрафу в розмірі 510 гривень, начальником Львівського прикордонного загону на підставі вищезазначених приписів законодавства було прийнято рішення про заборону громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 в`їзду в Україну.

Після внесення громадянином ОСОБА_1 до державного бюджету України суми коштів в розмірі 510 гривень, начальником Львівського прикордонного загону 26 квітня 2016 року рішення про заборону в`їзду в Україну відносно громадянина Російської федерації ОСОБА_1 було скасовано.

Зважаючи на вказані обставини представник відповідача вважає дії Львівського прикордонного загону щодо винесення рішення про заборону в`їзду в Україну прийняте начальником Львівського прикордонного загону, та рішення про його скасування прийняті з дотриманням норм чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Щодо заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди, то представник відповідача пояснив наступне.

Львівський прикордонний загін не є винним у нанесенні моральної шкоди, як зазначено у позовній заяві, а відповідно до частині 3 статті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Крім того, вважає, що позивачем не було надано жодних підтверджуючих фактів та доказів про отримання ним моральної шкоди.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином.

Ухвалою судді від 02.03.2020 року справу позовну заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі - відкрито.

Заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та оглянувши матеріали справи, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.246 КАС України, суд вважає, що в за задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 березня 2015 року інспектором прикордонної служби 2-ї категорії відділу прикордонної служби «Рава-Руська» прапорщиком ОСОБА_2 було складено відносно позивача гр. Російської Федерації ОСОБА_1 Протокол про адміністративне правопорушення № ЗхРУ № 055433 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП.

Частиною 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за недодержання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або проживання на території України за недійсними документами чи документами, строк дії яких закінчився, або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

Згідно долученої до матеріалів справи копії Протоколу про адміністративне правопорушення № ЗхРУ № 055433, передбачене ч.2 ст.203 КУпАП (а.с.8), вчинене правопорушення проявилось в тому, що «16 березня 2015 року о 12 год. 30 хв. в пункті пропуску «Рава-Руська», що відносить до Річнівської сільської ради Жовківського району Львівської області під час проходження прикордонного контролю на виїзд з України до республіки Польща, у легковому автомобілі марки «Опель» р/н НОМЕР_1 , була виявлена особа, яка пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , виданий 19 вересня 2013 року, орган, що видав ФМС 76007 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даний громадянин перебував на території України більше 90 днів (101 день) протягом 180 днів з дати першого в`їзду -16 вересня 2014 року в періоди з 16.09.2014 року по 29.09.2014 року, з 05.10.2014 року до 06.10.2014 року, з 06.10.2014 року по 19.10.2014 року, з 30.12.2014 року по 16.03.2015 року, тобто перевищив встановлений перебування на 11 днів, чим порушив підпункт 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та ОБГ на території України, затверджену постановою КМУ від 15.07.2012 року №150».

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень представника відповідача інформацію про перевищення позивачем терміну реєстрації було отримано внаслідок спрацювання бази даних програмно-технічного комплексу автоматизації прикордонного контролю «Гарт-1/П» - 1.11 - перевищення терміну реєстрації - 90, а саме: «перевищення термінів перебування в Україні», передбачених Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, яке становило 11 діб на момент перетину державного кордону України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Згідно Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.09.2008 N 810 «Про затвердження Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України» зареєстрованого в Міністерстві юстиції 7 листопада 2008 р. за N 1086/15777 система «Гарт-1» створюється і використовується з метою своєчасного та достовірного інформаційно- аналітичного забезпечення діяльності підрозділів та органів Державної прикордонної служби України для здійснення ними заходів із запобігання і недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, а також виконання інших завдань у правоохоронній сфері згідно із законодавством.

Згідно статті 7 Положення про Інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України власником системи «Гарт-1» та інформації, що в ній обробляється, є Адміністрація Державної прикордонної служби. Відповідно до статті 9 вищевказаного положення право розпоряджатися системою «Гарт-1» надається розпоряднику системи - начальнику зв`язку Державної прикордонної служби України.

А відтак, Львівський прикордонний загін в свою чергу відповідно до статті 8 Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України є лише користувачем системи прикордонного контролю «Гарт-1», але аж ніяк не власником чи розпорядником системи.

За результатами розгляду Протоколу про адміністративне правопорушення № ЗхРУ № 055433, було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 перебув на території України більше передбаченого законодавством терміну (101 день), хоча згідно законодавства України, перебування іноземців на території України з безвізовим порядком в`їзду не повинно перевищувати 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду. За вчинення порушення правил перебування на території України, у зв`язку із чим 16 березня 2015 року постановою № 055433 посадової особи відділу прикордонної служби «Рава-Руська» на громадянина ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень (а.с.14).

Згідно статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземців та осіб без громадянства та строки їх перебування в Україні встановлюються візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Положеннями ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну. Так, частиною 1 вказаної статті передбачено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну. За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України (ч.2 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»). Згідно ч.3 вказаної статті рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Згідно пункту 2.1. Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 року № 946, рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі:

ґ) якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

Керуючись вищенаведеними положеннями чинного законодавства та враховуючи те, що громадянин Російської федерації ОСОБА_1 не виконав рішення органу державної влади, уповноваженого накладати адміністративне стягнення, а саме постанову по справі про адміністративне правопорушення від 16.03.2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ознаками частини 2 статті 203 КУпАП, що полягало у несплаті накладеного на нього штрафу в розмірі 510 гривень, начальником Львівського прикордонного загону 29.06.2015 року було прийнято рішення про заборону громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 в`їзду в Україну (а.с.9).

Згідно пункту 8.3. Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 року № 946: у разі припинення обставин, які стали причиною для заборони в`їзду в Україну відповідно до розділу V цієї Інструкції за невиконання рішень про накладання штрафу за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України: а) орган охорони державного кордону, який прийняв рішення про заборону в`їзду в Україну, невідкладно: виносить постанову про скасування заборони в`їзду в Україну;

Отже, підставою для скасування заборони в`їзду в Україну є лише фактична сплата штрафу за вчинення адміністративного правопорушення громадянином ОСОБА_1 .

З пояснень представника відповідача, даних в судовому засідання, про що також зазначає у позовній заяві і позивач, встановлено, що 11.04.2016 року штраф в розмірі 510 гривень було внесено громадянином ОСОБА_1 до державного бюджету України.

Сплату позивачем визначеного розміру штрафу без попереднього оскарження постанови про накладення такого, суд розцінює як визнання позивачем та підтвердження вчиненого адміністративного правопорушення.

Після внесення громадянином ОСОБА_1 до державного бюджету України суми коштів в розмірі 510 гривень, начальником Львівського прикордонного загону 26 квітня 2016 року рішення про заборону в`їзду в Україну відносно громадянина Російської федерації ОСОБА_1 було скасовано.

Зважаючи на вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що дії Львівського прикордонного загону щодо винесення рішення про заборону в`їзду в Україну прийняте начальником Львівського прикордонного загону, та рішення про його скасування прийняті з дотриманням норм чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Щодо заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зважаючи на те, що в процесі розгляду справи не встановлено вини Львівського прикордонного загону у нанесенні позивачу моральної шкоди, як зазначено у позовній заяві, а тому відповідно до частині 3 статті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Крім того, суд вважає, що позивачем не представлено суду жодних документів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди та в розмірі, заявленому в позовній заяві.

Керуючись ст. ст. 6,9,72-77,286,295,297 КАС України, ст.203 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 (поштова адреса: АДРЕСА_1 ) до Державної прикордонної служби України Західного регіонального управління Львівського прикордонного загону (місцезнаходження: 79010, м.Львів, вул.Личаківська, 74), начальника 2-го відділу інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Рава-Руська" Львівського прикордонного загону капітана Грабовського Сергія Анатолійовича (місцезнаходження: 79010, м.Львів, вул.Личаківська, 74), інспектора прикордонної служби 2-ї категорії відділу прикордонної служби "Рава-Руська" Львівського прикордонного загону прапорщика Власенко Мирослави Володимирівни (місцезнаходження: 79010, м.Львів, вул.Личаківська, 74) про визнання дій неправомірними, скасування рішень та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ч.4 ст.286, ст.ст.295,297 КАС України, п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано - 21 вересня 2020 року.

Суддя: Шеремета Г. І.