Справа № 2а/0270/4510/11
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2011-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2011 р. м. Вінниця Справа № 2а/0270/4510/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича,

при секретарі судового засідання: Оніщенко Петрі Анатолійовичу

за участю представників сторін:

позивача : Денисенка А.А., Шкрабалюк Ю.В.,

відповідача : Парандюк О.В., Кулик А.О., Левицького О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: підприємства "Об`єднання громадян "Лісова енергія"

до: Вінницької митниці

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось підприємство "Об`єднання громадян "Лісова енергія" (далі - позивач) із адміністративним позовом до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Вінницькою митницею проведено невиїзну документальну перевірку по дотриманню положень законодавства України з питань митної справи Підприємства "Об`єднання громадян "Лісова енергія" під час здійснення митного оформлення товару "мішки паперові", в ході якої виявлено порушення вимоги ОСОБА_1 Конвенції про тимчасове ввезення, яке полягало у неправомірному використанні умовного повного звільнення від оподаткування при розміщенні у режимі ІМ 31 товару "мішки паперові", що призвело до несплати податків на суму 42 604,2 грн..

На підставі акту перевірки Вінницькою митницею були прийняті податкові повідомлення форми "Р" № 28 від 18.08.2011р., № 38 від 21.09.2011р., якими позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами підприємницької діяльності на загальну суму 42607,20 грн., а також застосовано штрафні санкції у загальній сумі 10 651,80 грн.

На думку позивача, вказані податкові повідомлення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові та додаткових письмових поясненнях (а.с. 32-34).

Від відповідача до канцелярії Вінницького окружного адміністративного суду надійшли письмові заперечення проти позовної заяви (вх.№ 28111 від 08.11.2011р.), відповідно до яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки податкові повідомлення є обґрунтованими та такими, що прийняті внаслідок порушення норм діючого законодавства України. Крім того, відповідач зазначив, що при прийнятті оскаржуваних рішень Вінницька митниця керувалась ст.204, 206 Митного кодексу України, а також Додатками В.1-В.9, С і D Конвенції про тимчасове ввезення від 26.06.1990р.

Представники відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнали, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на обставини, викладені в наданих до суду письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

На підставі абзацу 1 пункту 3 Порядку проведення митними органами невиїзних документальних перевірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011р. № 71, згідно наказів Вінницької митниці від 19.07.2011р. № 487 від 27.07.2011р. № 509, робочою групою Вінницької митниці проведено невиїзну документальну перевірку по дотриманню положень законодавства України з питань митної справи Підприємства "Об`єднання громадян" "Лісова енергія" під час здійснення митного оформлення товару "Мішки паперові" за період з 20.07.2008р.-20.01.2011р., результати якої знайшли своє відображення в акті № 0008/11/401000000/ НОМЕР_1 від 28.07.2011р. (а.с.12-14)

В ході перевірки перевіряючими встановлено порушення позивачем проведення митного оформлення товару "мішки паперові". Так, відповідно до ВМД № 401010000/2009/112 від 29.01.2009р. Підприємство "Об`єднання громадян" Лісова енергія" неправомірно використало умовне повне звільнення від оподаткування при розміщенні у режимі ІМ31 товару "мішки паперові", чим порушила вимоги Додатку В.3 Конвенції про тимчасове ввезення, що призвело до несплати податків на суму 22 056,80 грн., яка підлягає перерахуванню до Державного бюджету України.

Наслідки виявлених порушень законодавства знайшли своє відображення у прийнятих Вінницькою митницею податкових повідомленнях форми "Р" № 28 від 18.08.2011р., № 38 від 21.09.2011р., якими до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 10 651,80 грн. та збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 42 607,20 грн. (а.с.10, 11)

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, суб`єкт підприємницької діяльності - підприємство "Об`єднання громадян "Лісова енергія" звернулось зі скаргою до Державної митної служби України, однак рішенням про результати розгляду скарги від 20.09.2011р. податкове повідомлення-рішення № 28 залишено без змін, а скарга ПОГ "Лісова енергія" - без задоволення. (а.с.17-18).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Приймаючи податкові повідомлення-рішення, Вінницька митниця виходила зі змісту норм Податкового кодексу України, зокрема, на п.п. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54, відповідно до якого контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Однак, суд вважає, що дані правовідносини не можуть бути врегульовані нормами Податкового кодексу України, виходячи із наступного.

Відповідно до Прикінцевих положень Податкового кодексу України, кодекс набирає чинності з 1 січня 2011 року.

За загальним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце бути.

У судовому засіданні встановлено, що у 2009 році згідно ВМД № 401010000/2009/000114 від 29.01.2009р., а також у 2010 році згідно ВМД № 401030001/2010/000048 від 21.01.2010р. позивачем задекларовано у режимі тимчасового ввезення товар «мішки паперові для пакування деревного вугілля» з умовним повним звільненням від оподаткування податком на додану вартість, ставка ввізного мита - 0%.

Тобто, на час декларування позивачем товару, застосування умовного повного звільнення від оподаткування податком на додану вартість та визначенням ставки ввізного мита - 0% діяв Закон України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000р., а не Податковий кодекс України, яким керувався відповідач.

Нормами Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000р. передбачено виключні випадки за наявності яких контролюючий орган самостійно нараховує зобов`язання.

Так, п.п. 4.2.2. п. 4.2. ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму податкового зобов`язання платника податків у разі якщо:

а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію;

б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, заявлених у податкових деклараціях;

в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов`язання. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться контролюючим органом виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, без проведення будь-яких інших видів перевірок платника податків;

г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов`язкового платежу), є контролюючий орган.

Тобто, самостійне визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання платника податків за результатами митного контролю, отриманих після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів не передбачено.

В свою чергу, із набранням чинності Податкового кодексу України, зокрема, підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, контролюючий орган наділений повноваженнями щодо самостійного визначення суми грошових зобов`язань, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Таким чином, не врахувавши при прийнятті оскаржуваних рішень положень Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000р., відповідачем порушено принцип дії закону у часі.

Разом з тим, щодо спорів за участю митних органів у справах із оподаткуванням ПДВ товарів при ввезені їх на митну територію України фізичними особами-підприємцями, свою позицію у листі № 21-13/2010 від 01.03.2010р. висвітлив Верховний суд України

Зокрема, Верховним судом України звернуто увагу на те, якщо митні органи приймаючи вантажні митні декларації та пропускаючи товар на митну територію України, погоджувалися з відомостями щодо звільнення позивача від сплати податку на додану вартість, чи з кодом товарної номенклатури, зазначеної імпортером, то відповідно до пункту 10.3 статті 10 Закону № 168/97 та підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 пункту Закону № 2181 Митниця не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень - рішень про нарахування податкових зобов`язань у зв`язку з помилковим визначенням коду товарної номенклатури, зокрема, з посиланням на результати камеральної перевірки та на положення підпункту "в" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону № 2181, дія якого не поширюється на митні органи.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 45 Митного кодексу України встановлено, що особи, які переміщують товари і транспортні засоби через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом покладено на митні органи, зобов`язані подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1997 № 574 затверджено Положення про вантажну митну декларацію. Згідно з пунктом 2 цього Положення вантажна митна декларація - письмова заява встановленої форми, що подається митному органу і містить відомості про товари та транспортні засоби, які переміщуються через митний кордон України, митний режим, у який вони заявляються, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення митного контролю, митного оформлення, митної статистики, нарахування податків, зборів та інших платежів.

Відповідно до статті 86 Митного кодексу України митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи.

Згідно з пунктом 3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.04.2005 № 314, під час прийняття ВМД до оформлення здійснюється, зокрема, за допомогою програмного забезпечення перевірка правильності заповнення декларантом ВМД. При здійсненні митного контролю проводиться перевірка правильності класифікації та кодування товарів (згідно з поданими документами), перевірка правильності нарахування податків і зборів (обов`язкових платежів) за ВМД та застосування пільг у їх сплаті відповідно до законодавства.

Таким чином, митний контроль здійснюється на стадії декларування товару і саме митний орган на цій стадії здійснює перевірку правильності нарахування податків і зборів (обов`язкових платежів) за ВМД та застосування пільг у їх сплаті відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що позивачем згідно ВМД № 401030001/2010/000048 від 21.01.2010р. задекларовано у режимі тимчасового ввезення товар «мішки паперові для пакування деревного вугілля" з умовним повним звільненням від оподаткування податком на додану вартість, ставка ввізного мита - 0%. Даний товар поставлявся на територію України згідно зовнішньоекономічного контракту на поставку деревного вугілля. Згідно даного контракту, для пакування і відправки деревного вугілля іноземним контрагентом надавалась безоплатно зворотна тара - мішки паперові.

У третьому розділі графи 37 даної ВМД задекларовано код особливостей переміщення товарів через митний кордон України - "GE", який, відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, затвердженого наказом Держмитслужби від 12.12.2007р. № 1048, означає тимчасове ввезення (вивезення) контейнерів, піддонів, упаковок, етикеток і марок акцизного збору відповідно до положень Додатку В.3 до Конвенції про тимчасове ввезення. При митному оформленні ВМД № 401030001/2010/000048 від 21.01.2010р.. було застосовано умовне повне звільнення від оподаткування товару.

Будь-яких зауважень щодо правильності заповнення ВМД, класифікації та кодування товару під час митного оформлення, нарахування податків і зборів (обов`язкових платежів) за ВМД та застосування пільг у їх сплаті відповідно до законодавства не здійснювалось, документи, які були подані позивачем у митного органу сумнівів не викликали.

Згідно із статтею 78 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі цього Кодексу відповідно до заявленого митного режиму, тобто завершення операцій, пов`язаних із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів (пункт 19 статті 1 Митного кодексу України).

Судом встановлено, що митний орган здійснив розмитнення товару «мішки паперові для пакування деревного вугілля" на підставі вантажної митної декларації № 401030001/2010/000048 від 21.01.2010р. та визначив відповідно до Закону України «Про митний тариф" від 05.04.2011 № 2371-ІІІ ставку мита - 0%.

Жодних скарг з приводу визначення ставки податку з боку платника податків як у порядку адміністративного оскарження, так і в судовому порядку не подавалось.

За таких обставин, податкове зобов`язання з ввізного мита за ставкою 0% під час митного оформлення товару на підставі даної вантажної митної декларації вважається узгодженим в силу закону.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення, прийняті Вінницькою митницею про визначення позивачу податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість, а також застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за те, що Вінницька митниця незаконно визначила позивачу вказане податкове зобов`язання після завершення митного оформлення товару, є протиправними і підлягають скасуванню.

Встановлені в даній справі факти відповідають усталеній та послідовній правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у пункті 2 оглядового листа Верховного Суду України від 01.03.2010 № 21-13/2010, постанові Верховного Суду України від 02.06.2009 по справі № 21-474во09, постанові Верховного Суду України від 21.01.2011 по справі № 21-64а10.

В силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Водночас, відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, законодавець в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, покладає саме на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів та довести його недобросовісність.

Однак, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження позиції щодо правомірності застосування норм податкового та митного законодавства, а відтак, відповідач не довів суду правомірність прийняття оскаржуваних рішень.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 157-163, 167, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, Митним кодексом України, Законом України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», Законом України «Про Єдиний митний тариф», Законом України «Про податок на додану вартість», суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення форми "Р" Вінницької митниці № 28 від 18.08.2011р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення форми "Р" Вінницької митниці № 38 від 21.09.2011р.

Стягнути з Державного бюджету на користь позивача судові витрати (судовий збір) в сумі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в порядку та в строки визначені ст. 186 КАС України. Набрання судовим рішенням законної сили визначено ст. 254 КАС України.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович