Справа № 640/3871/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року м. Київ № 640/3871/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс»

до Державної фіскальної служби України,

Головного управління ДПС у місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» (надалі - позивач), адреса: 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 642 до Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач 1) адреса: 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, Головне управління ДПС у місті Києві (надалі - відповідач 2), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 22 листопада 2018 року № 997491/34480636 та встановити особливий порядок виконання судового рішення шляхом покладення на Державну фіскальну службу України обов`язку зареєструвати податкову накладну від 31 березня 2018 року № 114 в Єдиному реєстрі податкових накладних від дати її фактичного отримання;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 02 жовтня 2018 року № 938565/34480636 та встановити особливий порядок виконання судового рішення шляхом покладення на Державну фіскальну службу України обов`язку зареєструвати податкову накладну від 30 квітня 2018 року № 111 в Єдиному реєстрі податкових накладних від дати її фактичного отримання.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача внаслідок прийняття протиправних рішень.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи № 640/3871/19 визначено суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Васильченко І.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року № 266 адміністративна справа № 640/3871/19 передана на повторний автоматичний розподіл між суддями у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Васильченко І.П.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи № 640/3871/19 визначено суддю Клочкову Н.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва прийнято до свого провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що товариство з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс», є юридичною особою, який займається профільними видами діяльності відповідно до видів діяльності зареєстрованих Платником податку в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: КВЕД 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».

Між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Дельта Текст» було укладено договір оренди.

На виконання вимог чинного законодавства позивачем було складено податкові накладні та відправлено до податкового органу, однак останнім у свою чергу реєстрація наданої позивачем податкових накладних була зупинена, з посиланням на те, що платник податку, яким подано для реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідає підпункту 1.6. пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податку, та надалі відмовлено у реєстрації наданої позивачем податкової накладеної.

За доводами позивача, податковим органом безпідставно віднесено операції позивача до ризикових, безпідставно зупинено реєстрацію вказаної податкової накладної та в подальшому безпідставно відмовлено у її реєстрації, що стало підставою для звернення позивача до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Позивач з рішеннями суб`єкту владних повноважень не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню з тих підстав, що чинним законодавством не визначено конкретних критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що при розгляді документів, наданих позивачем до розгляду на підтвердження реальності здійснення господарської операції Комісією було встановлено, що відповідно до наданих документів не можливо підтвердити реальність здійснення операцій, оскільки не можливо встановити реальність проведених розрахунків, що в свою чергу ставить під сумнів операції.

Виходячи з вищевикладеного, податковий орган просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки при здійсненні владно управлінських функцій відповідач діяв на підставі та у межах передбачених чинним законодавством.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, товариство з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс», є юридичною особою, яке займається профільними видами діяльності відповідно до видів діяльності зареєстрованих Платником податку в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний); 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у.; 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; 68.31 Агентства нерухомості; 69.10 Діяльність у сфері права; 41.10 Організація будівництва будівель; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

Між ТОВ «Будекосервіс» та ТОВ «Дельта Текс» укладено Договір оренди від 06 вересня 2018 року.

06 січня 2018 року відповідно до умов вказаного вище договору Позивач передав, а Орендар прийняв нежитлове приміщання площею 500,9 кв м. на 1 торговому поверсі ТРЦ за адресою: місто Київ, вулиця Архітектора Вербицького, 1, що підтверджується Актом приймання-передачі. Відповідно з даного моменту, Орендар отримує від Позивача послугу у вигляді оренди (користується приміщенням Позивача).

Відповідно до пункту 2.1 Договору від 06 вересня 2018 року вбачається, що Орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату. В силу пп. d п. 12.2 Договору, орендна плата, яку Орендар зобов`язаний щомісячно сплачувати Орендодавцеві складається зокрема з: Плати з обороту, яка розраховується відповідно до п. 13.1.5 Договору.

Для розрахунку плати з обороту, використовується товарообіг Орендаря, звіт про який надається Позивачу.

Орендарем в свою чергу, було надано Позивачу звіт про товарообіг за березень 2018 року, який склав: 1 728 269 грн з ПДВ, що підтверджується звітом ТОВ «Дельта Текс» про товарообіг за березень 2018 року. Відповідно Позивачем було розраховано Орендарю плату з обороту, яка за березень 2018 року, яка склала: 9 965 грн 91 коп. Орендарем зазначену суму плати з обороту було визнано, що підтверджується підписаним Позивачем та орендарем Акту надання послуг № К000424 від 31 березня 2018 року, та оплачено, що підтверджується випискою з банку Позивача.

На виконання вимог Податкового кодексу України ТОВ «Будекосервіс» було складено податкову накладну від 31 березня 2018 року № 114 - орендна палата: плата з обороту за березень 2018 року, контрагент: ТОВ «Дельта Текс»; та направлено зазначену ПН 13 квітня 2018 року для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Надалі, Державною фіскальною службою України було зупинено реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної поданої позивачем. В квитанції № 1, одержаної 16 квітня 2018 року зазначено: «Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК від 31 березня 2018 року № 114 зупинена. ПН/РК відповідає вимогам пп.1.6 п. 1 «Критеріїв ризиковості платника податку. Пропонуємо надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК».

В свою чергу, на виконання умов рішення податкового органу ТОВ «Будекосервіс» було подано таблицю даних платника податку від 01 червня 2018 року та пояснення до таблиці. Платником податку було отримано від ДФС рішення про неврахування зазначеної таблиці. Скаржником було подано повідомлення від 20 листопада 2018 року № 3 з додатками щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по зазначеній ПН (на виконання п.п.201.16.2. п.201.16. ст.201 ПКУ): договір оренди, акт приймання-передачі, виписки по банківському рахунку, акт приймання наданих послуг, витяг з реєстру нерухомості. Отже, було надало усі необхідні документи, які беззаперечно підтверджують реальність здійснення операцій по ПН.

Комісією ДФС прийнято рішення № 997491/34480636 від 22 листопада 2018 року про відмову в реєстрації Податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (копія додається).

На вказане вище рішення від 22 листопада 2018 року позивач подав скаргу за вих. № 23/11/18-3 від 23 листопада 2018 року.

У відповідь на скаргу, позивач отримав рішення комісії з питань розгляду скарг від 05 грудня 2018 року № 48417/34480636/2, яким податковий орган залишив скаргу позивача без задоволення та рішення комісії контролюючого органу про відмову у реєстрації податкової накладної І розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних без змін.

Підстави за яких податковий орган прийшов до висновку: надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття Комісією рішення про задоволення скарги без будь-яких пояснень чи конкретизації.

Не погоджуючись з вказаними вище рішеннями та діями суб`єкту владних повноважень позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

У відповідності до абзацу 1 пункту 201.1 розділу V Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Згідно пункту 201.16 статті 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 12 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 341) (надалі - Порядок № 1246), після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки:

- відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту);

- чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування;

- реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування;

- дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу;

- наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу;

- наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 та 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 01 липня 2015 року);

- наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується;

- факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами;

- наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування;

- дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Пунктом 13 Порядку № 1246 визначено, що за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Згідно з пунктом 5 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 № 117 (надалі - Порядок № 117), податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

При цьому, відповідно до змісту пункту 10 Порядку № 117 Критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Мінфіну в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади.

Пунктом 21 Постанови № 117, який визнаний протиправним та нечинним на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року у справі № 826/12108/18, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року, визначено, що підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН, відповідно до яких податкові накладні прийняті, але їх реєстрацію зупинено у зв`язку з відповідністю податкових накладних критеріям оцінки ризиків, що визначені підпунктом 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач скористався правом на надання пояснень та документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію вказаних податкових накладних, та надав податковому органу письмові документи, що підтверджують реальність здійснення операцій по ним.

Однак, в порушення вимог законодавства, з оскаржуваних рішень неможливо встановити, копії яких документів досліджувались Комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації.

При цьому, відповідач не навів жодного правого обґрунтування щодо підстав для зупинення реєстрації податкової накладної, зазначених у підпункті 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податків.

Суд наголошує, що факт зупинення реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних не спростовує здійснення платником податків господарських операцій та наявності дати виникнення події (постачання товарів/послуг, або отримання коштів), що підтверджується первинними документами, на підставі яких складається податкова накладна.

Беручи до уваги викладене, а також враховуючи факт надання з боку позивача первинних документів, розрахункових документів та банківських виписок, які свідчать про проведення господарських операцій, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування рішень комісії Державної фіскальної служби України про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 22 листопада 2018 року № 997491/34480636 та від 02 жовтня 2018 року № 938565/34480636.

Тим часом, суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 28 Порядку № 117 передбачено, що податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію якої в ЄРНП було зупинено, реєструється у день настання однієї із таких подій, зокрема якщо набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРНП.

Відповідно до пункту 20 Порядку ведення ЄРНП, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246 вбачається, що у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Отже, приписами чинного законодавства чітко зазначено про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРНП у разі набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРНП.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного та наданих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення у повному обсязі.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3 842,00 грн. Таким чином, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 1 921,00 грн, по за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 22 листопада 2018 року № 997491/34480636 та встановити особливий порядок виконання судового рішення шляхом покладення на Державну фіскальну службу України обов`язку зареєструвати податкову накладну від 31 березня 2018 року № 114 в Єдиному реєстрі податкових накладних від дати її фактичного отримання.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 02 жовтня 2018 року № 938565/34480636 та встановити особливий порядок виконання судового рішення шляхом покладення на Державну фіскальну службу України обов`язку зареєструвати податкову накладну від 30 квітня 2018 року № 111 в Єдиному реєстрі податкових накладних від дати її фактичного отримання.

4. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 642, ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04655, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн (тисяча дев`ятсот двадцять одну гривню 00 копійок).

5. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 642, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн (тисяча дев`ятсот двадцять одну гривню 00 копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова