Справа № 120/4752/20-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4752/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Р.М. Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

04 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 18892,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшов адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - позивач) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 18892,00 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Р.П. від 20.08.2020 про стягнення виконавчого збору.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено стягнення виконавчого збору незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання.

У відповідності до вимог ст. 311 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.02.2020 у справі №120/3932/19-а адміністративний позов задоволено частково та, серед іншого, зобов`язано Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2019 про надання дозволу на імміграцію відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" як особі, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, із урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні.

17.08.2020 судом по даній справі видано виконавчий лист, який передано до виконання Відділу примусового виконання рішень.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Р.П., розглянуто заяву ОСОБА_1 від 17.08.2020, про примусове виконання виконавчого листа №120/3932/19-а, виданого 17.08.2020 Вінницьким окружним адміністративним судом. 20.08.2020 відкрито виконавче провадження ВП №62854608 щодо виконання згаданого листа, надано боржнику 10-денний строк на виконання рішення суду та надання документального підтвердження такого виконання. Крім того постановлено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 18892,00 грн.

Одночасно, 20.08.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Р.П., винесено постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору у розмірі 18892,00 грн.

04.09.2020 на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надійшла заява від стягувача ОСОБА_1 про повернення виконавчого листа по справі №120/3932/19-а виданого 17.08.2020 Вінницьким окружним адміністративним судом.

За результатами розгляду заяви, 08.09.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Р.П. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Крім того, 04.09.2020 на адресу відповідача надійшов лист за вх. №0501.9-5500/05.1-2020 від позивача про виконання рішення суду. Відповідно до листа вказано, що ч. 6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). На виконання постанови від 20.08.2020 повідомлено, що судове рішення у справі №120/3932/19-а виконане 05.06.2020 та, відповідно до висновку заступника начальника Управління ДМС України у Вінницькій області щодо поновлення розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 , прийнято до повторного розгляду заяву громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , про надання дозволу на імміграцію відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", як особі яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, із урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні.

Листом від 09.09.2020 відповідач повідомив позивача, що останнім не надано доказів повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.02.2019, що виключає можливість закінчення виконавчого провадження, згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погоджуючись із винесеною постановою від 20.08.2020 про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване сторонами рішення, прийшов до висновку, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.02.2020, а тому відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - «рішення») - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи наведені положення законодавства, суд вказує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Тому, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавчий збір» без реального виконання рішення суду у разі повернення виконавчого документа стягувачу створюються умови для стягнення з боржника виконавчого збору без реального виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Р.П., винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 18892,00 грн.

04.09.2020 на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надійшла заява від стягувача ОСОБА_1 про повернення виконавчого листа по справі №120/3932/19-а, виданого 17.08.2020 Вінницьким окружним адміністративним судом.

08.09.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Р.П. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що позивачем на виконання рішення суду від 12.02.2020 складено висновок заступника начальника Управління ДМС України у Вінницькій області щодо поновлення розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 , яким прийнято до повторного розгляду заяву громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , про надання дозволу на імміграцію відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", як особі яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, із урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні. Вказана заява ОСОБА_1 буде розглянута, як стверджує позивач, у межах положень Закону України "Про імміграцію".

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що наслідками розгляду боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, надіслано лист № 0501.9- 5500/05.1-20 від 04.09.2020 про виконання 05.06.2020 даного рішення суду, в підтвердження якого надано копію висновку щодо поновлення розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

При цьому, доказів щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.02.2019 про надання дозволу на імміграцію відповідно до п. З ч. З ст. 4 Закону України Про імміграцію" як особі, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, із урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні боржником не надано, а тому рішення суду боржником не виконано.

Колегія суддів не приймає до уваги вказані доводи апелянта, оскільки відповідно до ч. 10 ст. 9 Закону України "Про імміграцію" термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання, а тому певна тривалість процедури розгляду вказаної заяви не свідчить про невиконаня позивачем рішення суду.

Окрім цього, про належне виконання рішення суду свідчить заява стягувача - ОСОБА_1 про повернення виконавчого листа.

Також, судом встановлено, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.02.2020, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП №62854608 та не заперечується відповідачем з приводу вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вказані вище правові норми, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.