Справа № 200/7025/20-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року справа №200/7025/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Компанієць І.Д., Ястребова Л.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року (повний текст складено в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/7025/20-а (суддя в 1 інстанції - Льговська Ю.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - відповідач) в якій просив визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати нарахувати та виплатити йому заборгованість зі страхових виплат з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2019 року. А також звернути до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/7025/20-а адміністративний позов задоволено, в наслідок чого визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 страхових виплат у зв`язку з профзахворюванням з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2019 року. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі страхових виплат за період з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2019 року.(арк.справи 48-50)

Не погодившись з таким рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04 квітня 2016 року № 1429-46683. Позивач, як внутрішньо переміщена особа перебував на обліку у Слов`янському відділенні Фонду соціального страхування України в Донецькій області та отримував страхові платежі в період з вересня 2014 року по жовтень 2016 року. З 01 листопада 2016 року страхові виплати припинено у зв`язку з закінченням строку дії довідки. За заявою позивача від 19 листопада 2019 року з листопада 2019 року позивачеві продовжено щомісячні страхові виплати. Отже, позивачеві не виплачені страхові платежі за період з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2019 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Колегія суддів зазначає, що Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

За приписами частини п`ятої статті 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком […].

Згідно з частиною сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Матеріалами справи встановлено, що страхові виплати за період з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2019 року не виплачені позивачеві, що є порушенням вимог частин п`ятої, сьомої статті 47 Закону № 1105-XIV.

Статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-IV встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу змісту статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII слідує, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права або "інші права", не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Відповідно до преамбули вказаного Закону ним встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

У спорі між сторонами цієї справи наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створила для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, передбачених Законом № 1105-XIV.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, орган Фонду соціального страхування України, не виплачуючи ОСОБА_1 страхові виплати з підстав, передбачених підзаконними нормативно-правовими актами, якими фактично звужено права позивача та поставлено їх реалізацію в залежність від певних обставин, порушив право останнього на їх отримання.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо посилання на приписи частини четвертої статті 47 Закону № 1105-XIV, якою передбачено обмеження одержання виплат за минулий час трьома роками з дня звернення за їх одержанням, оскільки з підстав, наведених вище, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 7 статті 47 Закону № 1105-XIV.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів вважає їх неприйнятними з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статей 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена норма є загальною нормою, яка врегульовує строки звернення до адміністративного суду за захистом порушених чи оспорюваних прав.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо здійснення страхових виплат, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-ХIV від 29 вересня 1999 року (далі - Закон № 1105-ХIV).

Частиною сьомою статті 47 Закону № 1105-ХIV визначено, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Оскільки позивачем оскаржується правомірність припинення здійснення страхових виплат, то застосування шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, може мати наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною сьомою статті 47 Закону № 1105-ХIV право особи на виплату суми страхової виплати за минулий час у зв`язку із порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

З аналізу приписів наведених норм випливає, що у разі порушення законодавства про соціальне забезпечення органом, що призначає і виплачує страхові виплати, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з отриманням страхових виплат за минулий час може бути подано без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача протиправною та про зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість зі страхових виплат за період з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2019 року підлягають задоволенню.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/7025/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/7025/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 07 грудня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, передбачених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді І.Д. Компанієць

Л.В.Ястребова