Справа № 280/1300/20
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 280/1300/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року в адміністративній справі №280/1300/20 (суддя у 1 інстанції Прасов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 29.07.2015р. по 15.09.2015р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.09.2015р.;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частина НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 31.08.2014р. по 15.09.2015р.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 29.07.2015р. по 15.09.2015р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.09.2015р.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 31.07.2014р. по 15.09.2015р.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні у зв`язку виходячи із грошового забезпечення за останні 12 місяців перед звільненням з 15.09.2015р. по фактичний день розрахунку.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) (по строковій частині) від 15.09.2015р. за №294 був звільнений з військової служби у запас у зв`язку з закінченням строку призову під час мобілізації. За період проходження служби позивачу не було виплачено компенсації за невикористані дні календарної відпустки як учаснику бойових дій та не проводилась індексація грошового забезпечення, у зв`язку із чим з ним не було повністю розраховано при звільненні. На звернення позивача щодо виплати йому компенсації за невикористані дні календарної відпустки та індексації грошового забезпечення, відповідач протиправно відмовив.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 29.07.2015р. по 15.09.2015р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.09.2015р. Визнано протиправною бездіяльність Військової частина НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 31.07.2014р. по 15.09.2015р. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 29.07.2015р. по 15.09.2015р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.09.2015р. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 31.07.2014р. по 15.09.2015р. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог та задовольнити позов в цій частині.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначено, що ст.117 КЗпП України передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільнені, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільнені та вина власника. Так, оскільки відповідачем не було здійснено повний розрахунок при звільнені, останній повинен виплати середній заробіток за час затримки при звільненні. Зазначено, що п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 про практику застосування судами законодавства про оплату праці положення частини першої статті 117 КЗпП України поширюються на всі випадки невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України незалежно від того, чи відносяться такі суми до складу заробітної плати чи ні.

В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на вказані норми, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції є саме частина позовних вимог, у задоволені яких було відмовлено судом першої інстанції, з чим не погодився позивача та подав апеляційну скаргу.

Так, відповідно до ст.2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) ровадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з ст.6 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати компенсацію виплачують за рахунок: (…); коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; (…).

Указом Президента України від 10.12.2008 року за №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Вказаним Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.

Так, підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами ч.6 ст.7 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження військової служби, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями ст.9 КАС України вправі застосувати до спірних правовідносин положення КЗпП України.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

На час звернення позивача до суду з позовом щодо виплати середнього заробітку передбаченого ст.117 КЗпП України, остаточний розрахунок по виплаті належних позивачу сум не відбувся, а тому відсутність такої обставини, як остаточний розрахунок, підстави для застосування до відповідача відповідальності, саме за період передбачений ст. 117 КЗпП України, на час розгляду цієї справи в суді відсутні.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року в адміністративній справі №280/1300/20 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва