Справа № 640/22519/20
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року м. Київ № 640/22519/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Київський машинобудівний завод» до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство «Перший Київський машинобудівний завод» (далі - позивач) до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції про відкриття виконавчого провадження №61983898 від 06.05.2020;

- визнати протиправною та скасувати постанову Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61983898 від 07.05.2020;

- визнати протиправною та скасувати постанову Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61983898 від 06.05.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на 06.05.2019 відкрите акціонерне товариство «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» (), правонаступником якого є позивач, включене до «Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані» згідно з Додатком 2 до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Орган державної виконавчої служби при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження №61983898 від 06.05.2020 порушив вимоги Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», оскільки вказаний закон забороняє вчинення будь-яких виконавчих дій, до яких відноситься і винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як наслідок, вказані дії призвели до порушення відповідачем вимог п.9 ч.4. ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі якого орган державної виконавчої служби зобов`язаний був повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку з встановленою законодавчою забороною вчиняти усі без винятку виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», до якого належав позивач.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2020 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу встановлено строк для подання письмового відзиву на адміністративний позов у порядку, передбаченому ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та витребувано від відповідача завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №61983898.

Відповідачем на виконання вимог ухвали суду подані матеріали виконавчого провадження №61983898.

Згідно вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання, призначеного на 06.10.2020 за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось.

Відповідно до частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Третя особа надала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.05.2020 головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко Світланою Миколаївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61983898 з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/16164/19 виданого 07.02.2020, яким стягнуто з Акціонерного товариства «Перший київський машинобудівний завод» заборгованість на відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 01.12.2017 по 30.06.2019 в сумі 5 145 760,08 грн. на розрахунковий рахунок №8000 код платежу 50020600 в ГУ Ощадбанку по м. Києву та області, МФО 322669.

В рамках виконавчого провадження №61983898 відповідачем винесено:

- постанову про арешт майна боржника від 07.05.2020, за якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках;

- постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 514 576,01 грн. у виконавчому провадженні №61983898 від 06.05.2020.

Позивач вважає, що постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 06.05.2020, про арешт коштів боржника від 07.05.2020 та про стягнення виконавчого збору, винесені з порушенням вимог Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», відтак, підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень - це сукупність дій визначених у Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

20 жовтня 2019 року набув чинності Закону України №145-ІХ від 02.10.2019 "Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації". Відповідно до п.3 розділу 3 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

З аналізу вищевикладеної норми слід дійти висновку, що останньою врегульовано питання можливості вчинення виконавчих дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації". При цьому, вищенаведеною нормою передбачено лише виключення, яке стосується саме стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Відповідно до Додатку 2 до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 07.07.1999 №847-XIV відкрите акціонерне товариство "Більшовик" (03680, м. Київ, пр. Перемоги, 49/2; ) включене до Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані; Орган управління Мінпромполітики.

Пунктом 3 прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про об`єкти права державної власності, що не підлягають приватизації» забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Згідно з наказом Фонду державного майна України від 10.05.2018 №624 змінено повне найменування Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" на акціонерне товариство "Перший Київський машинобудівний завод", скорочене найменування з ПАТ "НВП "Більшовик" на АТ "ПКМЗ".

Станом на 20.10.2019 до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" включено дані про Відкрите акціонерне товариство "Більшовик", правонаступником якого є позивач.

За вказаних обставин, існує заборона вчиняти виконавчі дії щодо позивача.

Згідно пункту 9 статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачено, що нерухоме майно об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження. Зазначені обмеження не поширюються на рішення органів управління господарських товариств, Фонду державного майна України або уповноважених органів управління про передачу об`єктів соціальної сфери, гуртожитків та об`єктів незавершеного капітального будівництва до комунальної власності.

Виконавчі дії, спрямовані на виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/16164/19 виданого 07.02.2020 були вчинені державним виконавцем у травні 2020 року, тобто після набрання 20.10.2019 чинності Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Враховуючи, що позивач відноситься до об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", і це не заперечується сторонами, а отже, з 20.10.2019 будь-які виконавчі дії щодо позивача, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, заборонено вчиняти Законом протягом трьох років.

Пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

З урахуванням наведеної норми законодавства та зважаючи на те, що Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», яким прямо встановлено заборону на вчинення виконавчих дій відносно боржника, у тому числі, щодо виконання рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами, набрав чинності до відкриття державним виконавцем виконавчого провадження №61983898 відносно боржника Акціонерного товариства «Перший Київський машинобудівний завод», суд дійшов висновку про те, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №61983898 від 06.05.2020 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Таким чином, суд вбачає наявність підстав для визнання протиправними та скасування постанов Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції, як похідними вимогами за даним позовом в межах виконавчого провадження №61983898 від 06.05.2020, а саме, постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61983898 від 07.05.2020 та про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61983898 від 06.05.2020.

Правова позиція щодо заборони відчуження майна підприємств, які не підлягають приватизації, висловлена Верховним Судом у справі №580/3147/19, постанова від 18.02.2019.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Приписами ч.6 ст.24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Пунктом 7 Оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням господарськими судами Закону України «Про виконавче провадження» (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку) №01-06/131/16 від 28.01.2016 визначено, що накладення арешту на рахунок боржника, призначений для виплати заробітної плати працівникам підприємства, призводить до порушення їх конституційних прав.

Отже, держава гарантує та захищає законом право фізичної особи на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача

В матеріалах справи наявна довідка Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» №39/5/50-25 від 18.05.2020, згідно якої вбачається, що Акціонерне товариство «Перший Київський машинобудівний завод» () з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 сплачує тільки заробітну плату співробітникам, податки по заробітній платі та податки до Державного бюджету.

Суд звертає увагу на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.01.2020 у справі №340/1018/19, відповідно до якої зазначено наступне: "Верховний Суд зазначає, що приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 №95, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України "Про працю".

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Отже, виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №916/73/19, від 10.10.2019 № 916/1572/19.

Відтак, неспівмірний арешт зарплатного розрахункового рахунку № НОМЕР_1 Акціонерного товариства «Перший Київський машинобудівний завод» () накладений оскаржуваною постановою від 07.05.2020, порушує права позивача в частині вільного розпорядження і володіння нею своєю власністю, на яку згідно із ст.70 Закону №1404-VIII не може бути звернуто стягнення.

Разом з тим, судом враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття ним оскаржуваних постанов.

Натомість, позивачем доведено та надано достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

З огляду вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 139 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Акціонерного товариства «Перший Київський машинобудівний завод» (03057, м. Київ, проспект Перемоги, 49/2, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції про відкриття виконавчого провадження №61983898 від 06.05.2020.

Визнати протиправною та скасувати постанову Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61983898 від 07.05.2020.

Визнати протиправною та скасувати постанову Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61983898 від 06.05.2020.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Перший Київський машинобудівний завод» (03057, м. Київ, проспект Перемоги, 49/2, ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 922,64 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Солом`янського районного відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03036, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 76-а, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко