Справа № 815/2581/16
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 815/2581/16

адміністративне провадження № К/9901/32530/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Юніон Стандард Банк" Кічука Олега Івановича на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2016 року (суддя Балан Я.В.) і ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року (колегія суддів: Бітов А.І., Милосердний М.М., Ступакова І.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Юніон Стандард Банк" Кічука Олега Івановича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Юніон Стандард Банк" (далі уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ "ЮС Банк") Кічук О.І. про:

- визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду ПАТ "ЮС Банк" №3-ТА від 10 грудня 2015 року в частині визнання правочину, проведеного за участю ОСОБА_1 , нікчемним із одночасним застосуванням наслідків нікчемності, а саме проведення сторнування банківських операції з перерахування коштів з рахунку ОСОБА_1 та відображення сторнованих коштів на рахунку їх первісного власника;

- визнання протиправними дії уповноваженої особи Фонду ПАТ "ЮС Банк" Кічук О.І. щодо не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "ЮС Банк", що мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду;

- зобов`язання уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "ЮС Банк" Кічук О.І. включити позивача до переліку вкладників ПАТ "ЮС Банк", що мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду відповідно до залишку на її картковому рахунку № НОМЕР_1 станом на 03 жовтня 2015 року з одночасним поданням відповідних відомостей до Фонду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ "ЮСБ Банк" №3-ТА від 10 грудня 2015 року в частині визнання правочину, проведеного за участю ОСОБА_1 , нікчемним із одночасним застосуванням наслідків нікчемності, а саме проведення сторнування банківських операції з перерахування коштів з рахунку ОСОБА_1 та відображення сторнованих коштів на рахунку їх первісного власника.

Визнано протиправними дії уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "ЮС Банк", щодо не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "ЮС Банк", що мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "ЮС Банк" включити позивача до переліку вкладників ПАТ "ЮС Банк", що мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду відповідно до залишку на її картковому рахунку № НОМЕР_1 станом на 03 жовтня 2015 року з одночасним поданням відповідних відомостей до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та закрити провадження у справі.

Касаційну скаргу також обгрунтовано тим, що в результаті проведеної перевірки Комісією було встановлено, що в період до моменту запровадження тимчасової адміністрації в Банку було проведено операцію по перерахуванню на рахунок позивача коштів у розмірі 100 000 грн. на підставі договору про надання поворотної фінансової допомоги №04/15 від 01 вересня 2015 року, укладеного між позивачем та ТОВ "ДІ Л ЕС ГРУП", наслідком якої стало виникнення у позивача цивільних прав на грошові кошти, що містять ознаки нікчемності та підпадають під критерії нікчемності, передбачені п.9 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме: здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Крім того, операція по перерахуванню на рахунок позивача грошових коштів проведена в той час коли можливість проведення подібних операцій для ПАТ "ЮС Банк" була обмежена приписами п.7 ч.1 ст. 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а також вимогами постанови Правління Національного банку України від 24 вересня 2015 року №631/БТ "Про віднесення ПАТ "ЮС Банк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку".

У відзиві на касаційну скаргу позивач проти задоволення касаційної скарги заперечувала, просила відмовити в задоволенні.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.01.2017 відкрито касаційне провадження у справі.

Справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17.10.2019 справу № 815/2581/16 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з оскарженням учасником справи рішень судів попередніх інстанцій з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Повертаючи справу до Касаційного адміністративного суду Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 06.11.2019 вказала, що існує усталена практика Великої Палати Верховного Суду у спорах про відшкодування фізичним особам коштів за їх вкладами за рахунок Фонду. Зокрема, правова позиція щодо підсудності цих спорів адміністративним судам була висловлена у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 27 червня 2018 року у справі № 820/3664/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 592/13020/17, від 27 березня 2019 року у справі № 826/6930/15, від 03 липня 2019 року у справі № 813/576/15 та інших.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ "ЮС Банк" для отримання заробітної плати.

01 вересня 2015 року між позивачем та ТОВ "ДІ Л ЕС ГРУП" укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №04/15, відповідно до якого останній надає ОСОБА_1 поворотну фінансову допомогу у розмірі 100 000 грн. Вказані кошти були перераховані 02 жовтня 2015 року на зазначений картковий рахунок, залишок на якому склав 97 390,23 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Правління Національного банку України (далі НБУ) від 02 жовтня 2015 року №665/БТ ПАТ "ЮС Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду 02 жовтня 2015 року прийнято рішення №182 про запровадження з 03 жовтня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "ЮС Банк". Тимчасову адміністрацію в ПАТ "ЮС Банк" запроваджено строком на 3 місяці з 03 жовтня 2015 року по 03 січня 2016 року включно.

10 грудня 2015 року уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ЮС Банк" Білою І.В. прийнято рішення №3-ТА про визнання правочинів нікчемними та застосування наслідків їх нікчемності.

Як вбачається з додатків до спірного рішення, ОСОБА_1 включена до переліку осіб, до яких застосовано реституцію в ПАТ "ЮС Банк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №241 від 28 грудня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ЮС Банк" з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ЮС Банк" призначено Кічук О.І. строком на 2 роки з 28 грудня 2015 року по 27 грудня 2017 року.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення, в якому зазначено, що у зв`язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду рішення від 28 грудня 2015 року №241 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ЮС Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", Фонд з 30 грудня 2015 року розпочинає виплати коштів вкладникам даного банку.

Для отримання коштів вкладники ПАТ "ЮС Банк" з 30 грудня 2015 року до 10 лютого 2016 року включно можуть звертатись до установ банку-агенту Фонду АТ "ОТП Банк". Відшкодування вкладникам ПАТ "ЮС Банк", які з будь-яких причин не звернуться до банку-агенту Фонду в період з 30 грудня 2015 року до 10 лютого 2016 року, здійснюватимуться за результатами розгляду їх індивідуальних письмових звернень на адресу Фонду до дня внесення запису про ліквідацію банку як юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Для отримання гарантованої суми відшкодування вкладникам необхідно звернутись до АТ "ОТП Банк" та пред`явити паспорт і документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер).

28 січня 2016 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "ЮС Банк" Кічука О.І. з заявою щодо включення її до переліку вкладників ПАТ "ЮС Банк", що мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок фонду гарантування вкладів фізичних осіб, проте відповіді так і не отримала.

З урахуванням викладеного та у зв`язку із тим, що відповідачем прийнято спірне рішення та не здійснено дій щодо включення позивача до переліку та Загального реєстру вкладників на відшкодування коштів за рахунок Фонду за вкладом, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд виходив з того, що єдиною підставою не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "ЮС Банк", які мають право на відшкодування за вкладом за рахунок Фонду є рішення №3-ТА від 10 грудня 2015 року, яке визнано судом протиправним та таким що підлягає скасуванню в частині що стосується позивача, також не надано доказів існування відповідного судового рішення про визнання недійсним договору банківського рахунку НОМЕР_1 або договору про надання поворотної фінансової допомоги №04/15 від 02 жовтня 2015 року. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав для не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників та на його основі Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "ЮС Банк", у зв`язку з чим її необхідно включити до вказаного переліку.

Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За визначенням статті 2 Закону №4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно частин 1, 2 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно із частинами першою та другою статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Суд зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій щодо відшкодування вкладу за рахунок Фонду, передбачених Законом № 4452-VI, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника в особи. При цьому вкладниками є особи, які уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту) чи банківського рахунку або які є власниками іменного депозитного сертифіката.

Слід зазначити, що положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Таким чином, під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду на підставі статті 26 Закону № 4452-VI підпадають особи, які є вкладниками в розумінні приписів статті 2 цього Закону, вклади яких розміщено на рахунку у відповідному банку до запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до частини другої статті 37, частин другої та четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа протягом дії тимчасової адміністрації зобов`язані забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону, та повідомити сторони за договорами про нікчемність цих договорів і вчинити дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частина третя статті 38 Закону №4452-VI визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

З аналізу вищенаведеного слідує, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Уповноважена особа вважала нікчемним правочин щодо перерахування грошових коштів у загальній сумі 100000 грн. з поточного рахунку ТОВ «ДІ Л ЕС ГРУП» на картковий рахунок ОСОБА_1 відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

Верховний Суд зауважує, що необхідною та достатньою умовою для віднесення правочинів до числа нікчемних з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI, є встановлення факту здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Проте в межах спірних правовідносин суди не встановили, а відповідачем не доведено, що такі банківські операції здійснені з порушенням норм законодавства.

За наслідками розгляду справи №816/378/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.

"…ні Законом України "Про банки і банківську діяльність", ні Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим постановою Правління НБУ від 17.08.2012р. №346, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.09.2012 за №1590/21902, не встановлено заборони банку після визнання його проблемним укладати договори, відкривати поточні рахунки та зараховувати на рахунок кошти.

Водночас постанова НБУ про віднесення банку до числа проблемних згідно зі статтею 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є банківською таємницею, доказів обізнаності позивачки про встановлені для банку обмеження відповідач не надав, а суди попередніх інстанцій таких обставин не встановили. При цьому невиконання посадовими особами Банку наведених у постанові НБУ приписів про його віднесення до категорії проблемних саме по собі не може бути підставою для висновку про нікчемність або недійсність правочинів Банку.

Згідно з постановою НБУ про віднесення банку до числа проблемних, Банк було віднесено до категорії проблемних. Разом із цим віднесення Банку до категорії проблемних не передбачало введення до нього тимчасової адміністрації, але обмежувало певні види діяльності Банку, наведені в цій постанові.

Зазначений правовий акт НБУ, зважаючи на його юридичну силу та властивості, є правовим актом індивідуальної дії, має чітко виражений організаційно-розпорядчий, персоніфікований характер, чинність та юридична сила якого спрямовані передусім на особу, якій він адресований, і породжує конкретні правовідносини, обумовлені ним, зокрема спрямований на реалізацію заходів впливу щодо конкретного проблемного банку, а не стосовно невизначеного кола осіб, та дія його вичерпується одноразовим застосуванням.

Отже, така постанова НБУ з огляду на її правову природу не є актом цивільного законодавства в розумінні положень статті 4 ЦК України, у зв`язку з чим підстав для застосування норм статей 203, 215 ЦК України до спірного правочину як акта законодавства в контексті невідповідності його зазначеній постанові НБУ немає.

Також у постанові НБУ про віднесення банку до числа проблемних не передбачено заборони на перерахування (списання) грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб, відкритих у такому банку."

Такі висновки Великої Палати Верховного Суду підтримано у постановах Верховного Суду від 06.08.2020 у справі №826/18684/16 та від 13.08.2020 у справі №826/1897/16.

Наведене свідчить, що дії уповноваженої особи Фонду щодо віднесення операції з перерахування коштів з банківського рахунка ТОВ «ДІ Л ЕС ГРУП» на поточний рахунок позивача з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, до числа нікчемних правочинів не відповідають вимогам законності.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, вклад розміщено на рахунку в ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" до запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI. При цьому, уповноваженою особою Фонду не наведено правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до приписів Закону №4452-VI.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду та зобов`язання включити ОСОБА_1 до Переліку вкладників ПАТ "ЮСБ БАНК", що мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до залишку на його картковому рахунку № НОМЕР_1 станом на 03 жовтня 2015 року з одночасним поданням відповідних відомостей до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Водночас, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ "ЮСБ Банк" №3-ТА від 10 грудня 2015 року в частині визнання правочину, проведеного за участю ОСОБА_1 , нікчемним із одночасним застосуванням наслідків нікчемності, а саме проведення сторнування банківських операції з перерахування коштів з рахунку ОСОБА_1 та відображення сторнованих коштів на рахунку їх первісного власника. з огляду на таке.

Згідно із частинами першою, другою та десятою статті 38 Закону № 4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу чи рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення Уповноваженої особи не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою Фонду, що здійснює повноваження органу управління банку.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11 квітня 2018 року, № 910/24198/16 від 16 травня 2018 року, № 819/353/16 від 04 липня 2018 року.

Оскільки рішення про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, таке рішення не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб внаслідок його прийняття. Таким чином, права позивача у цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами цього банку як юридичної особи.

Отже, встановлена правова природа згаданого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо його оскарження, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення Уповноваженої особи не можуть бути розглянуті у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах).

За правилами абзацу першого частини першої статті 354 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ "ЮСБ Банк" №3-ТА від 10 грудня 2015 року в частині визнання правочину, проведеного за участю ОСОБА_1 , нікчемним із одночасним застосуванням наслідків нікчемності, а саме проведення сторнування банківських операції з перерахування коштів з рахунку ОСОБА_1 та відображення сторнованих коштів на рахунку їх первісного власника, підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині вимог.

В решті рішення судів попередніх інстанцій слід залишити без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» Кічука Олега Івановича задоволено частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у справі № 815/2581/16 скасувати в частині визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ "ЮСБ Банк" №3-ТА від 10 грудня 2015 року в частині визнання правочину, проведеного за участю ОСОБА_1 , нікчемним із одночасним застосуванням наслідків нікчемності, а саме проведення сторнування банківських операції з перерахування коштів з рахунку ОСОБА_1 та відображення сторнованих коштів на рахунку їх первісного власника, а провадження у справі в цій частині закрити.

В решті постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук