Справа № 640/13589/19
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2020 року м. Київ № 640/13589/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправної та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки)

від 10.05.2019 №Ф213715-17.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу від 10.05.2019 №Ф-213715-17 про сплату боргу (недоїмки).

В обгрунтування позовних вимог вказано, що відсутні правові підстави для виставлення вимоги, мало місце подвійне виставлення вимог про сплату боргу за той же період.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі №640/13589/19 та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позовну заяву.

Відповідачем 17.09.2019 подано відзив, у якому останній зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до приписів Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати, сплачувати єдиний внесок та подавати звітність до органу доходів зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Вказано, що відповідно до інформаційних баз даних органу Державної фіскальної служби в Інтегрованій картці платника ОСОБА_1 за технологічним кодом 71040000, код територіального органі Державної податкової інспекції 2650, обліковуються автоматичні нарахування єдиного внеску як фізичній особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність - адвокату на загальну суму 23 191, 08 грн., в тому числі за 2017 рік - 8448, 00 грн., за І квартал 2018 році - 2457,18 грн., за ІІ квартал 2018 році - 2457,18грн., за ІІІ квартал 2018 році - 2457, 18грн., за ІV квартал 2018 році - 2457, 18 грн., за І квартал 2019 році - 2754, 8 грн., та за ІІ квартал 2019 році - 2754, 18 грн. Відповідачем зазначено, що позивачем не подано до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного Управління Державної фіскальної служби у м.Києві, звіти по єдиному внеску за період 2013-2015 та 2017-2018 роки. Також, згідно інформаційних баз даних органу Державної фіскальної служби в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 за технологічним кодом 71040000, код територіального органу Державної податкової інспекції 2650 обліковуються нарахування єдиного внеску як фізичній особі-підприємцю на загальну суму 23191, 08 грн., в тому числі за 2017 рік - 8448, 00грн., за І квартал 2018 року - 2457, 18 грн, та за IV квартал 2018 року - 2457, 18 грн., за січень 2019 року - 918, 06 грн.

На думку відповідача, позивач зобов`язаний сплачувати єдиний внесок окремо за кожен вид доходу, отриманого як від здійснення незалежної професійної діяльності - адвоката та як фізичною особою - підприємцем, та подавати звітність за кожен вид доходу.

Розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві виписано вимогу позивачу від 10.05.2019 №Ф-213715-17 про сплату боргу (недоїмки) із сплати єдиного внеску у розмірі 22 228,63 грн.

Позивачем було подано скаргу від 30.05.2019 до Державної фіскальної служби України про скасування вищезазначеної вимоги.

За результатами розгляду скарги, Державною фіскальною службою України винесено рішення від 03.07.2019 №30404/6/99-99-11-05-02-25, яким скаргу позивача залишено без задоволення.

Вважаючи вищевказану вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з пункту 63.1. статті 63 Податкового кодексу України з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи ведеться облік платників податків.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ (далі-Закон №2464-VІ).

Відповідно до пунктів 2, 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Статтею 7 Закону №2464-VІ визначено базу нарахування єдиного внеску.

Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Статтею 9 Закону №2464-VІ визначено порядок обчислення і сплати єдиного внеску.

Відповідно до частини восьмої вказаної статті Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, визначені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2015 (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до статті 13 Закону №5076-VI, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з пункту 1 частини першої статті 31 вказаного Закону, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (пункт 1 частина третя стаття 31 Закону України №5076-VI).

Виходячи зі змісту частин п`ятої та шостої статті 31 Закону №5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк.

Матеріалами справи підтверджено, що фізична особа - підприємець, адвокат ОСОБА_1 , відповідно до довідки про взяття на облік платника податків, форми №4-ОПП від 02.07.2013 №19/10/18-04-22, взята на облік як платник податків та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Голосіївському районі Головному управлінні Державної фіскальної служби у м. Києві.

Позивачем за І квартал 2018 року сплачений єдиний внесок - в сумі 2 460, 18 грн. за квитанцією від 15.04.2018 №Р24Ф403368983А23202, за ІІ квартал 2018 року - в сумі - 2457,18 грн. за квитанцією від 12.07.2017 № 0.0..1, за III квартал 2018 року - в сумі 2 457, 18 грн. за квитанцією від 17.10.2017 № 0.0..1, за ІV квартал 2018 року - в сумі 2457, 18 грн. за квитанцією від 07.01.2019 №0.0..1.

Також, відповідно до індивідуальної податкової консультації до Пенсійного фонду України та до Міністерства доходів і зборів України, останні надали відповідь від 06.02.2013 №1317/Г-11 та від 14.02.2014 №912/Г/99-9917-02-02-14, згідно якої повідомлено, що особа, яка є підприємцем та, одночасно, займається незалежною діяльністю, є платником єдиного внеску як фізична особа - підприємець. Така особа не має обов`язку щодо обліку та сплати єдиного внеску із сум доходу, отриманого від її незалежної професійної діяльності. Фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів звіт самі за себе один раз на рік та до 10 лютого року, наступного за звітним періодом, та сплачують до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Так, відповідно до пункту 53.1 статті 53 Податкового кодексу України не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована.

Згідно з пункту 14.1.172-1 статті 14 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

В частині тверджень позивача, що контролюючим органом з пропуском строку направлено оскаржувану вимогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України 09.09.2013 №455, у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога надсилається платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 2.1 розділу II Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Згідно з вимогами абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

До платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону відносяться:

4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

5) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

5"1) члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога про сплату боргу (недоїмки) була складена 10.05.2019, проте як зазначено вище, відповідно до вимог пункту 6.3. Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки.

Проте у вимозі не зазначено чітко період за котрий нараховано суму боргу, а крайнім звітним періодом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 був четвертий квартал за 2018 рік, строк сплати якого сплив 21 січня 2019 року. Отже, враховуючи вищезазначені вимоги, кінцевий строк подання вимогу про сплату боргу (недоїмки) сплив 11.02.2019. Тобто, відповідачем пропущено строки щодо надіслання вимоги.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2018 №Ф-213715-17 на суму 22 228, 63 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Вказана правова позиція із аналогічних правовідносин також викладена у рішенні Верховного Суду від 02.09.2019 у зразковій справі №520/3939/19.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 10.05.2019 №Ф-213715-17.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19 ) судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.