Справа № 500/2983/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2983/20

01 грудня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чепенюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Смільської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 19.10.2020, просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 04.06.2020.

В обґрунтування позову зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з приводу розрахунку наявного страхового стажу. 29.04.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 04.06.2020 йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність необхідного страхового стажу роботи не менше 27 років.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, оскільки вважає, що є підстави для зарахування до його страхового стажу певних періодів, а саме: період перебування на військовій службі з 03.07.1979 по 27.04.1981, лютий та березень 2020 року, жовтень 2000 року, період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2002 по 12.07.2002, липень 2012 року, 21.08.1981, 13.11.1981, лютий 2006 року (місяць, у якому позивач балотувався на посаду міського голови).

З врахуванням вказаного звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 23.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання на 12.11.2020.

12.11.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.65-67), у якому відповідач позову не визнає. Зазначає, що відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

На підставі наданих позивачем документів страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 9 місяців 22 дні.

Згідно довідки №3317/6-5/1900-54-08/18663 від 19.07.2019 позивач перебував на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа з 12.10.2000 по 12.07.2002 та здійснював діяльність з 01.11.2000 по 31.03.2002 на основі фіксованого податку, а з 01.04.2002 по 12.07.2002 перебував на загальній системі оподаткування. До страхового стажу роботи не зарахований період здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 01.04.2002 по 12.07.2002, оскільки дані в базі реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні.

Стосовно вимоги позивача про зарахування сплачених коштів згідно договору про одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування як доплату за період 21.08.1981, представник відповідача повідомляє, що Закон №1058-1V, яким передбачено добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та можливість здійснення доплати до мінімального страхового внеску набрав чинності з 01.01.2004.

Стосовно не зарахування періоду з 18.07.2012 по 31.07.2012 представник відповідача зазначає, що даний період не підтверджений індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Також представник відповідача звертає увагу, що період проходження військової строкової служби зарахований позивачу до страхового стажу. Крім того, зауважує, що чинним законодавством не передбачено можливість зарахування періоду балотування на виборні посади до страхового стажу особи.

З наведених підстав відповідач просить у позові відмовити.

26.11.2020 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення (а.с.87), у яких останній вказує, що правових підстав для зарахування позивачу стажу з 17.02.2020 по 31.03.2020 немає, оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії індивідуальні відомості про застраховану особу за відповідні місяці у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області були відсутні. Також зазначає, що у випадку зарахування вищезазначеного періоду роботи, загальний стаж позивача становитиме 26 років 11 місяців та 6 днів, що також є недостатнім для призначення пенсії за віком. Відтак просить відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 12.11.2020, постановленою у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, постановлено оголосити перерву у розгляді справи до 01.12.2020 для надання додаткових доказів.

У судовому засіданні позивач позов підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, письмових поясненнях, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у відзиві та в додаткових поясненнях, просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 29.04.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою №3190 про призначення пенсії за віком (а.с.68).

Відповідно до розписки-повідомлення разом із заявою про призначення пенсії позивачем було подано: паспорт; трудову книжку; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; військовий квиток; дипломи, довідку з ДПІ про облік як суб`єкт підприємницької діяльності; довідки про заробітну плату; інший документ (трудовий договір (одноразова сплата єдиного внеску)) (а.с.24, 68).

Листом від 04.06.2020 №1900-0321-9/7866 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність необхідного страхового стажу роботи не менше 27 років та повідомлено, що відповідно до довідки №3317/6-5/1900-54-08/18663 від 19.07.2019 ОСОБА_1 перебував на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа з 12.10.2000 по 12.07.2002 та здійснював діяльність з 01.11.2000 по 31.03.2002 на основі фіксованого податку, а з 01.04.2002 по 12.07.2002 перебував на загальній системі оподаткування.

До страхового стажу роботи позивача не зарахований період здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 01.04.2002 по 12.07.2002, оскільки дані в базі реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні (а.с.15-17).

Позивач вважає рішення відповідача, оформлене листом від 04.06.2020 №1900-0321-9/7866, яким йому відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, протиправним та таким, що порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) «Про пенсійне забезпечення» та Законом №1058-ІV.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV чоловіки набувають право на пенсію за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 27 років з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону N 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків <…>;

в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Отже, законодавець передбачав можливість зарахування до страхового стажу періодів роботи за умови сплати страхових внесків, періоду перебування на військовій службі, періоду здійснення підприємницької діяльності і визначив для цього певні умови та порядок.

Суд надає оцінку кожному мотиву позивача щодо зарахування певних періодів до страхового стажу окремо.

Щодо зарахування до страхового стажу періодів, у яких ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність, то суд звертає увагу, що спірними залишаються періоди: жовтень 2000 року, з 01.04.2002 по 12.07.2002 - період перебування на загальній системі оподаткування, липень 2012, лютий та березень 2020 року.

12.10.2000 ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа, що вбачається з свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності, виданого Торгово-реєстраційною палатою Тернопільської міської ради (а.с.34).

За змістом довідки Головного управління ДФС у Тернопільській області №3317/6-5/1900-54-08/18663 від 19.07.2019 позивач перебував на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа з 12.10.2000 по 12.07.2002 та здійснював діяльність з 01.11.2000 по 31.03.2002 на основі фіксованого податку, а з 01.04.2002 по 12.07.2002 перебував на загальній системі оподаткування. (а.с.36).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ФОП ОСОБА_1 та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №563768 від 18.07.2012 у реєстрі наявна дата та номер запису про проведення державної реєстрації: 18.07.2012 №0021673, а також дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності: 26.12.2016, №2021673, підстава: власне рішення (а.с. 32, 89); дата та номер запису про проведення державної реєстрації: 10.08.2018, №0032546, а також дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності: 24.07.2019, №2032546, підстава: власне рішення (а.с.90), дата та номер запису про проведення державної реєстрації:17.02.2020 №0035850, дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності: 05.03.2020, №2035850 (а.с.33, 91).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та обставина, що позивач ОСОБА_1 у період з 12.10.2000 по 12.07.2002, з 18.07.2012 по 26.12.2016, з 10.08.2018 по 24.07.2019 та з 17.02.2020 по 05.03.2020 був зареєстрований як фізична особа підприємець.

Як вже зазначено вище, підприємці при досягненні пенсійного віку мають право на призначення пенсії за віком, проте зарахування підприємницької діяльності до страхового стажу залежить від того, яку систему оподаткування використовував приватний підприємець до виходу на пенсію. Відповідно до цього законодавець визначав перелік документів, які підтверджують зарахування стажу у певні періоди.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV Перехідні положення Закону №1058-IV (з внесеними змінами Законом № 2148-VIII від 03.10.2017), чинним з 01.01.2018 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01.05.1993, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток N 1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу П Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. За період роботи, починаючи з 01.01.2004, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Отже, з аналізу наведених положень слідує, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:

до 01.05.1993 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків,

з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків,

з 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Оформлення такої довідки за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) є обов`язковим відповідно до пункту 2.1. розділу П Порядку № 22-1.

Відомості такої довідки містять інформацію про сплату страхових внесків, єдиного внеску з 01.07.2000, з часу запровадження персоніфікованого обліку. Такі відомості будуть повними за умови, що підприємець був своєчасно зареєстрований у відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду і своєчасно сплачував страхові внески (в подальшому єдиний внесок).

Так, відповідно до частин першої-другої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. <…> На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 1058-IV передбачено, що відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.

Абзацом п`ятим частини першої статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01.07.2000 враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 було затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення №794), згідно пункту 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення №794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктами 6-7 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови. Уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України. Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Також суд звертає увагу, що відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України N 5-5 від 10.06.1994, (далі Інструкція №5-5, чинної у спірний період) усі підприємства, у тому числі з іноземними інвестиціями, а також громадяни які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокати зобов`язані зареєструватись як платники внесків в органах Пенсійного фонду в районах (містах) у 10-денний строк з дня одержання свідоцтва про реєстрацію в місцевих органах державної влади, про що отримують повідомлення Фонду (додаток N 1).

Згідно з пунктом 18 Інструкції N 5-5 для обчислення суми внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключно їхній праці, а також для адвокатів, береться оподаткований чистий доход, який вираховується як різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, на підставі копій податкових декларацій. Громадянам, які займаються підприємницькою діяльністю на основі патенту, нараховуються внески з тієї суми доходу, з якої визначається плата за патент.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Інструкції про порядок обчислення сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 06.09.1996 N 11-1 (далі- Інструкція N 11-1 (чинної у спірний період), платниками обов`язкових внесків на державне соціальне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності.

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції від 06.09.1996 N 11-1 платники, перелічені в пп.2.2, 2.4 зобов`язані зареєструватись в органах Пенсійного фонду в районах (містах) за юридичною адресою, а платники, зазначені у п. 2.7 - за постійним місцем проживання.

Суд враховує правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15-а, де суд констатував, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Судом досліджені відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків у спірні періоди, протягом яких позивач здійснював підприємницьку діяльність, у якому відомості про сплату страхових внесків, єдиного внеску за липень 2012 року відсутні. Водночас є відомості про сплату таких внесків у лютому та березні 2020 року (а.с.29-30, 70-71).

Разом з тим, відповідно до службової записки від 25.11.2020 №378/05-16, наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України, «СГД ФО ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) згідно обраної загальної системи оподаткування в книгах обліку надходження коштів від осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, за період з 12.10.2000 по 31.10.2000 та з 01.04.2002 по 12.07.2002 відсутні дані про сплату страхових внесків (а.с.92).

Як зазначено вище, зважаючи на систему оподаткування, яку обрав позивач у спірні періоди, зарахування страхового (трудового стажу) було можливим включно за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску).

З огляду на те, що судом встановлена сплата позивачем страхових внесків за період лютий-березень 2020 року та враховуючи ту обставину, що відповідно до відомостей з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії та згідно з розрахунком стажу ОСОБА_1 (а.с.23, 69) період з 05.08.2019 по 16.02.2020 зарахований до страхового стажу позивача, то відповідно наявні підстави для зарахування у страховий стаж ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 17.02.2020 по 31.03.2020.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у зарахуванні позивачу періоду здійснення підприємницької діяльності з 17.02.2020 по 31.03.2020 до страхового стажу є протиправним.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що зарахувати у страховий стаж період здійснення підприємницької діяльності з 12.10.2000 по 31.10.2000 та з 01.04.2002 по 12.07.2002, з 18.07.2012 по 31.07.2012 з наявних матеріалів не є можливим, оскільки відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків за ці періоди, факт сплати внесків на соціальне страхування не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, підстави для зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача відсутні.

При цьому суд зазначає, що сам по собі статус підприємця не означає фактичне провадження підприємницької діяльності особою та автоматичну сплату страхових внесків.

Отже, в частині позовних вимог про зарахування вказаних періодів до страхового стажу слід відмовити.

Щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проходження ним військової строкової служби, то суд зазначає, що відповідно до відомостей з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії (а.с.23) період з 03.07.1979 по 27.04.1981 зарахований позивачу до страхового стажу, відтак у цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів 21.08.1981 та 13.11.1981 шляхом зарахування частини сплачених коштів згідно договору про одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування як доплату в рахунок вказаних періодів, то слід зазначити, що відповідно до Типового договору про добровільну участь в системі загальнобов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 27.04.2020, укладеного між Головним управлінням ДПС у Тернопільській області та ОСОБА_1 (а.с.25-26), останній сплатив єдиний внесок за попередній період з 01.02.2017 по 31.08.2017 з метою зарахування вказаного періоду до страхового стажу (а.с.27). Так, згідно з відомостями з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії період з 01.02.2017 по 31.08.2017 зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 (а.с.23).

Суд погоджується з аргументами відповідача, що зарахування сплачених коштів згідно договору про одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування як доплату за минулі періоди 21.08.1981 та 13.11.1981 не є можливим, оскільки Закон №1058-1V, яким передбачено добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та можливість здійснення доплати до мінімального страхового внеску набрав чинності з 01.01.2004, тому його норми не поширюються на правовідносини, що існували у спірні періоди, про які просить позивач.

Відтак суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду лютий 2006 року з огляду на те, що Тернопільською міською територіальною виборчою комісією видано рішення №23 від 10.02.2006 «Про реєстрацію кандидата на посаду міського голови ОСОБА_1 самовисунутого», то суд вважає за необхідне зауважити, що позивач не навів жодних аргументів та норм права, які могло б стати підґрунтям для задоволення такої вимоги, адже чинним законодавством не передбачено можливості зарахування періоду балотування на виборні посади до страхового стажу особи, що унеможливлює задоволення такої позовної вимоги.

Також суд вважає безпідставними доводи позивача про неправильне обчислення стажу для розрахунку пенсії, який з огляду на зараховані судом періоди з 17.02.2020 по 31.03.2020 складає 26 років 11 місяців 6 днів, що також є недостатнім для призначення пенсії за віком, при необхідному стажі у 27 років. При цьому позивач наводить свій розрахунок стажу (а.с.97-98), перевівши 27 років у місяці (324 місяці), і далі переводить свій страховий стаж з років у місяці. Проте такий розрахунок страхового стажу позивача не спростовує правомірність обчисленого страхового стажу органами пенсійного фонду.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірність своїх дій в частині відмови у зарахуванні страхового стажу позивача у період з 17.02.2020 по 31.03.2020, за який ОСОБА_1 сплачено страхові внески, в іншій частині позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Відтак позов належить задовольнити частково.

Згідно з частинами першою та третьою статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Наведене свідчить, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів захисту прав та інтересів особи, порушених суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення та фактичним обставинам справи.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на це, суд вважає, що в даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача, крім визнання протиправним та скасування рішення відповідача в окремій частині, є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача період з 17.02.2020 по 31.03.2020, за який ОСОБА_1 сплачено страхові внески. Незважаючи на те, що цього стажу недостатньо для призначення пенсії за віком, проте такий період має бути враховано до страхового стажу при вирішенні питання органами пенсійного фонду про наявність підстав для призначення пенсії позивачу за віком. Такий стаж відповідач мав включити до розрахунку стажу, який проводився за заявою позивача про призначення пенсії від 29.04.2020, незалежно від того, що на цей час у відомостях про застраховану особу форми 5-ОК ще не були внесені відомості про сплату страхових внесків за цей період. Несвоєчасне подання звітності чи рознесення відомостей до відповідних реєстрів про сплату страхових внесків (єдиного внеску) не повинні перешкоджати чи впливати на порядок обчислення страхового стажу особи.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 07.10.2020 (а.с.40).

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 420,40 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 04 червня 2020 року №1900-0321-9/7866, у частині відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 17 лютого 2020 року по 31 березня 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 17 лютого 2020 року по 31 березня 2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати у сумі 420,40 грн (чотириста двадцять грн 40 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 04 грудня 2020 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.