Справа № 640/12039/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2020 року м. Київ № 640/12039/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у місті Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві, адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у місті Києві щодо відмови у реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку;

- зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві зареєструвати фізичну особу- підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку з дня державної реєстрації, тобто з 09 квітня 2020 року.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок відмови суб`єктом владних повноважень у реєстрації платника єдиного податку.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що в даному випадку відмова податкового органу у реєстрації позивача платником єдиного податку на підставі пункту 299.5 та пункту 299.6 статті 299 Податкового кодексу України обґрунтована тим, що станом на дату проведення державної реєстрації позивача, як підприємця, в інтегрованій картці платника податків позивача, обліковується податковий борг по податку на нерухоме майно, однак позивач жодних повідомлень від органів ДПС України про нарахування йому податку на нерухомість не отримував, як до дати реєстрації суб`єктом господарювання (як фізична особа), так і після такої реєстрації 09 квітня 2020 року (як юридична особа), що унеможливлює факт утворення будь-якого податкового боргу на дату реєстрації суб`єктом господарювання та одночасної подачі заяви про застосування спрощеної системи оподаткування.

У зв`язку з вищевикладеним на думку позивача, відмова податкового органу у реєстрації позивача платником єдиного податку являється протиправною та такою, що прийнята в супереч вимогам чинного законодавства України.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Відповідач не погоджуючись з викладеними позивачем у позовній заяві аргументами подав відзив на адміністративний позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що у зв`язку з наявністю у позивача податкового боргу Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі п. 299.6 ст. 299 Податкового кодексу України було правомірно відмовлено позивачу у реєстрації.

Керуючись викладеним, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних позовної заяви позивача та залишити в силі прийняте податкове повідомлення-рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом в свою чергу було встановлено та проти чого не заперечуються сторони, що 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа- підприємець, що підтверджується датою запису від 09 квітня 2020 року та номером запису 2 055324 згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та був постановлений на облік в ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДПС у місті Києві.

09 квітня 2020 року, одночасно з реєстрацією суб`єктом господарювання, ОСОБА_1 було подано заяву про реєстрацію платником єдиного податку.

07 травня 2020 року на адресу позивача надійшов лист Головного управління ДПС у місті Києві № 16639/ФОП/26-15-33-17-24 від 10 квітня 2020 року, яким останньому було повідомлено позивача про відмову у реєстрації платника єдиного податку на підставі пункту 299.5 та пункту 299.6 статті 299 Податкового кодексу України з огляду на те, що станом на дату проведення державної реєстрації позивача, як підприємця, в інтегрованій картці платника податків позивача, як фізичної особи, обліковується податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 1 124,35 грн.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Не погоджуючись з аргументами викладеними позивачем у позовній заяві, представник податкового органу у своєму відзиві вказує на те, що в зв`язку з наявністю заборгованості станом на 09 квітня 2020 року по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 1 124,35 грн, Головним управлінням ДПС у місті Києві було правомірно та у передбачений чинним законодавством спосіб відмовлено ФОП ОСОБА_1 в реєстрації платником єдиного податку, про що останній був повідомлений листом від 10 квітня 2020 року № 16639/ФОП/26-15-33-17-24.

Керуючись вищевикладеним представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог адміністративного позову позивача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - Податковий кодекс України).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 291.5.8 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп платники податків, які на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку мають податковий борг, крім безнадійного податкового боргу, що виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Застосування спрощеної системи оподаткування фактично є одним із видів пільгового оподаткування господарської діяльності. Податковим кодексом України встановлено коло осіб, на яких розповсюджується вказана норма.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

У відповідності до положень пункту 299.1 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Згідно пункту 299.2 статті 299 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

У відповідності до пункту 299.4. статті 299 Податкового кодексу України у випадках, передбачених підпунктом 298.1.2 пункту 298.1 та підпунктом 298.8.5 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу, контролюючий орган, у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови, здійснює реєстрацію суб`єкта господарювання як платника єдиного податку з дати, визначеної відповідно до зазначеного підпункту, протягом двох робочих днів з дати отримання контролюючим органом заяви щодо обрання спрощеної системи оподаткування або отримання цим органом від державного реєстратора електронної копії заяви, виготовленої шляхом сканування, одночасно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, якщо така заява додана до реєстраційної картки.

Пунктом 299.5. статті 299 Податкового кодексу України встановлено, що у разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку.

Згідно пункту 299.6. статті 299 Податкового кодексу України підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:

1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;

2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;

3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що однією з підстав для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку згідно з підпункту 299.6.1 пункту 299.6 статті 299 Податкового кодексу України є невідповідність такого суб`єкта господарювання вимогам, встановленим статтею 291 Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, вбачається, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений ПКУ строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному ОКУ.

Згідно інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС перебуває на обліку в ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДПС у місті Києва, як фізична особа-підприємець з 09 квітня 2020 року. І

При цьому, при реєстрації позивача як фізичною особою-підприємцем 09 квітня 2020 року, останнім в той же день до ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДПС у місті Києві було подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування № 42 із обраною 3 групою платників єдиного податку за ставкою 5 % доходу з 08 квітня 2020 року.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 глави 1 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 ст. 291 Податкового кодексу України визначено, що юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно до підпункту 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до органу державної податкової служби заяву.

В свою чергу, суд звертає увагу, що не можуть бути платниками єдиного податку у відповідності до вимог підпункту 291.5.8 пункту 291.5 статті 295 Податкового кодексу України платники податків, які на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку мають податковий борг, крім безнадійного податкового боргу, що виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Таким чином, виходячи з аналізу викладеного вище в сукупності, суд приходить до висновку, що при наявності під час звернення суб`єкту господарювання до податкового органу з питанням щодо реєстрації платником єдиного податку податкового боргу, уповноважена особа суб`єкту владних повноважень у відповідності до вимог податкового законодавства зобов`язана відмовити у реєстрації такого платника.

Отже, в зв`язку з наявністю заборгованості станом на 09 квітня 2020 року у позивача по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 1 124,35 грн, суд зазначає, що Головним управлінням ДПС у місті Києві було правомірно відмовлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в реєстрації платником єдиного податку, що дає підстави суду прийти до висновку про обґрунтованість відмови податкового органу у реєстрації позивача та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

При цьому, всі посилання позивача про протиправність та необґрунтованість виявленого під час реєстрації податкового боргу, є безпідставними, оскільки в межах даної адміністративної справи судом розглядається питання саме щодо протиправності відмови податкового органу при реєстрації платника податків, а не протиправність та обґрунтованість самого податкового боргу позивача.

В той же час, суд вважає за необхідне звернути увагу, що з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заборгованість по вищенаведеному податку остаточно було погашено 22 травня 2020 року та на підставі повторно поданої заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 29 травня 2020 року № А/63083/ФОП, платника податку було включено до реєстру платників єдиного податку-фізичних осіб на 3 групу платників за ставкою 5 % доходу з 01 липня 2020 року.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Згідно з частини 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

2. Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова