Справа № 200/9536/20-а
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2020-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2020 р. Справа№200/9536/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання дій незаконними, зобов`язання призначити та виплачувати державну соціальну допомогу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання незаконними дій управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради щодо не призначення їй державної соціальної допомоги дитині померлого годувальника у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» на відповідні роки на кожну дитину та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати їй державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» на відповідні роки на кожну дитину з 04 березня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року у справі № 200/4866/20-а, яким її позовні вимоги до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради були задоволені, їй було призначено державну соціальну допомогу на дітей померлого годувальника ОСОБА_2 . Позивач звернулась до відповідача із заявою про роз`яснення розміру призначеної їй виплати на дітей, отримавши відповідь на яку, їй стало відомо про те, що розмір державної соціальної допомоги дитині померлого годувальника становить 150% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на період з 04.03.2020 року по 30 червня 2020 року - 2 457, 00 грн. щомісячно, з 01.07.2020 року - 2 568, 00 грн. щомісячно. Посилаючись на норми Конституції України, яка на думку позивача, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, позивач вважає, що при призначенні державної соціальної допомоги дитині померлого годувальника, її розмір повинен бути не нижчим за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та повинен бути призначений на кожну дитину у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» на відповідні роки. Посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року (заява 63566/00) у справі «Проніна проти України».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.10.2020 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем 10.11.2020 року до суду надано відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що 04.03.2020 року ОСОБА_1 звернулась до управління за призначенням державної допомоги дитині померлого годувальника. Згідно з рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 22 від 20.03.2020 року таку допомогу призначено їй не було. На підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.08.2020 року № 200/4866/20-а позивачу призначено вищезазначену допомогу на період з 04.03.2020 року по 04.04.2029 року у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 року № 261 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд». Відповідач зазначає, що згідно з п.7 Порядку для визначення права на соціальну допомогу застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений на дату звернення за допомогою. Також зазначає, що Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2020 року - 1 638, 00 грн., з 01.07.2020 року - 1 712, 00 грн. Відповідач рахує, що соціальна допомога дитині померлого годувальника відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» встановлюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у такому розмірі, зокрема, 150 відсотків - на трьох і більше дітей померлого годувальника. Підсумовуючи відповідач вказує на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо надання допомоги дітям померлого годувальника» у Закон України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» внесено новий вид допомоги. Частину першу статті 2 викладено в новій редакції.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Костянтинівської міської ради з 04.03.2020 року як отримувач допомоги дитині померлого годувальника на ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою № 01-22-1962 від 06.10.2020 року.

Відповідно до довідки від 04.03.2020 року № 1425-, ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Донецьким окружним адміністративним судом 07.08.2020 року прийнято рішення у справі № 200/4866/20-а за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, яким позовні вимоги задоволені. Скасовано рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 17.03.2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні державної соціальної допомоги дитині померлого годувальника ОСОБА_2 , який є батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_3 04 квітня 2011 року та зобов`язано Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника ОСОБА_2 , який є батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_11 , за заявою від 04 березня 2020 року. Вказане рішення набуло законної сили 07.09.2020 року.

На виконання зазначеного вище рішення суду від 07.08.2020 року у справі № 200/4866/20-а Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради призначено ОСОБА_1 з 04.03.2020 року державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 150 % прожиткового мінімуму на період з 04.03.2020 року по 30.06.2020 року у сумі 2 457, 00 грн. щомісячно, з 01.07.2020 року у сумі 2568,00 грн. щомісячно.

Із довідки Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 06.10.2020 року за № 1962 вбачається, що ОСОБА_1 у березні 2020 року отримала державну соціальну допомогу у розмірі - 2 219, 23 грн., у квітні 2020 року - 2 457, 00 грн., у травні 2020 року - 2 457, 00 грн., у червні 2020 року - 2 457, 00 грн., у липні 2020 року - 2 568, 00 грн., у серпні 2020 року - 2 568, 00 грн., у вересні 2020 року - 2 568, 00 грн. Загальна сума склала 17 294, 23 грн.

Із встановлених обставин убачається, що між Позивачем та Відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу правомірності сум нарахування такого виду страхової виплати, як державна допомога дитині померлого годувальника.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», громадяни України, які є дітьми померлого годувальника або досягли віку, встановленого статтею 1 цього Закону, і не мають права на пенсію, або є особами з інвалідністю і не мають права на пенсію по інвалідності або державну допомогу у зв`язку з інвалідністю та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно статті 3 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», державна соціальна допомога згідно із цим Законом призначається особі, яка:

1) є дитиною померлого годувальника або досягла віку, встановленого статтею 1 цього Закону, та не мають права отримувати у зв`язку з цим пенсію відповідно до закону, або визнана особою з інвалідністю у встановленому порядку;

2) не одержує пенсію або соціальні виплати, що призначаються для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування";

3) є малозабезпеченою особою (крім осіб з інвалідністю I групи та дітей померлого годувальника);

4) є особою з інвалідністю I групи.

Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року у справі № 200/4866/20-а за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, яким позовні вимоги задоволені. Скасовано рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 17.03.2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні державної соціальної допомоги дитині померлого годувальника ОСОБА_2 , який є батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_3 04 квітня 2011 року та зобов`язано Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника ОСОБА_2 , який є батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_11 , за заявою від 04 березня 2020 року. Вказане рішення набрало законної сили 07.09.2020 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Призначення і виплата державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю здійснюється відповідно до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2005 року №261 (надалі - Порядок №261) (у редакції, чинній на момент звернення із заявою про призначення державної соціальної допомоги).

Так, відповідно до пункту 7 Порядок №261, для визначення права на соціальну допомогу застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений на дату звернення за допомогою законом на відповідний рік.

Пунктом 8 Порядку №261 визначено, що соціальна допомога встановлюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у такому розмірі, зокрема, 150 відсотків - на трьох і більше дітей померлого годувальника.

Разом з тим, для визначення розміру соціальної допомоги застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (або рівень забезпечення прожиткового мінімуму - у випадках, встановлених законом), встановлений на дату звернення за допомогою законом на відповідний рік. У разі збільшення прожиткового мінімуму перерахунок соціальної допомоги здійснюється з дати, з якої встановлений новий розмір прожиткового мінімуму (або рівня забезпечення прожиткового мінімуму - у випадках, встановлених законом).

Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2020 року - 1 638, 00 грн., з 01.07.2020 року - 1 712, 00 грн.

Судом встановлено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року у справі № 200/4866/20-а відповідачем призначено позивачу таку допомогу на період з 04.03.2020 року по 04.04.2029 року у розмірі 150% відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Щодо належного позивачеві розміру виплат призначеної соціальної допомоги, суд враховує наступне.

Із наданої відповідачем довідки Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради вих. № 1962 від 06.10.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 у березні (з 04.03.2020 року) 2020 року виплачено 2 219, 23 грн., у квітні 2020 року - 2 457, 00 грн., у травні 2020 року - 2 457, 00 грн., у червні 2020 року - 2 457, 00 грн., у липні 2020 року - 2 568, 00 грн., у серпні 2020 року - 2 568, 00 грн., у вересні 2020 року - 2 568, 00 грн., що є пропорційним до визначеного Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року та станом на 01.07.2020 року розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (тобто виходячи з 1 638, 00 грн. та 1 712, 00 грн. відповідно).

Розмір соціальної допомоги, яку позивач отримала у період з 04.03.2020 року по 30.06.2020 року становить по 2 457, 00 грн. щомісяця, а у період з 01.07.2020 року по 30.09.2020 року становив по 2 568, 00 грн. щомісяця, тобто (150 % розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідні періоди).

Загалом позивачу протягом періоду з березня 2020 року по вересень 2020 року (включно) виплачено 17 294, 23 грн. державної соціальної допомоги, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 06.10.2020 року № 1962.

Водночас, щодо аргументів позивача про пряму дію норм Конституції України та застосування до спірних правовідносин статті 46 Конституції України, то суд зауважує, що зазначена стаття визначає, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом, та є за своєю суттю позитивно-декларативною нормою, що окреслює соціальну спрямованість суспільства і держави у прагненні забезпечити належний рівень життя кожній особі.

В свою чергу, реалізації прав, закріплених статтею 46 Конституції України, кореспондує обов`язок держави щодо забезпечення таких прав, який здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень. Органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, для забезпечення реалізації закріплених Конституцією України соціальних прав необхідними є процедурне та організаційне забезпечення, нормативне встановлення механізму, порядку і розміру виплати відповідних соціальних виплат, допомог та компенсацій, оскільки такі не закріплені в Конституції України, а визначаються у законах та підзаконних нормативно-правових актах відповідно до соціальної політики держави.

У рішенні Конституційного Суду України від 7 листопада 2018 року № 9-р/2018 у справі № 1-3/2018(2717/14) Велика палата Конституційного Суду України встановила, зі змісту статті 46 Основного Закону України випливає, що держава зобов`язана здійснювати соціальний захист насамперед тих осіб, які не можуть самостійно себе забезпечити шляхом реалізації права на працю та/або позбавлені засобів існування. При цьому соціальна орієнтованість держави та принцип соціальної солідарності не можуть замінити особисту відповідальність людини за власну долю та добробут своєї сім`ї. Державна система соціального захисту має заохочувати і не повинна стримувати прагнення особи покращити умови життя для себе і своєї сім`ї.

Як вбачається зі ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок щодо утримування дитини до досягнення нею повноліття покладається саме на батьків дитини.

Отже, на підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку що, державна соціальна допомога дитині померлого годувальника є різновидом допомоги, яка по своїй суті не є єдиним джерелом існування.

Щодо посилань позивача на рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року (заява № 63566/00) у справі «Проніна проти України» суд зазначає, що предметом розгляду даної справи була сума пенсійних виплат, яка за своєю суттю є відмінною від соціальної допомоги дитині померлого годувальника, а тому суд не враховує висновки Європейського Суду по вищезазначеній справі.

За таких обставин, враховуючи заявлений предмет та підстави позову, суд дійшов до висновку, що відповідачем правомірно призначено позивачу державну допомогу дитині померлого годувальника, виходячи з розміру 150 % розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з огляду на відсутність на це правових підстав.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень ч. 5 ст. 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені докази, норми законодавства України, суд доходить висновку, що розмір державної соціальної допомоги, яку отримувала ОСОБА_1 у період з 04.03.2020 року по 30 вересня 2020 року, відповідав вимогам Конституції України та прийнятим на її виконання нормативно-правовим актам, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у повному обсязі.

Оскільки ухвалою від 19.10.2020 року Позивача звільнено від сплати судового збору та у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (85113, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Громова, 14, код в ) про визнання дій незаконними, зобов`язання призначити та виплачувати державну соціальну допомогу - відмовити в повному обсязі.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Череповський