Справа № 160/10923/20
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «АГРОМАШІНВЕСТ» до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дніпровська міська рада про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «АГРОМАШІНВЕСТ» (далі - позивач, ТОВ НВП «АГРОМАШІНВЕСТ») звернулось до суду із позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області), в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження по вказаній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дніпровську міську раду.
10.11.2020 року на адресу суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких він просить відмовити в задоволенні позовної заяви, з підстав аналогічних тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.
23.11.2020 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній не погоджується з аргументами відповідача, викладеними у відзиві.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до наступних висновків.
Листом відповідача №19-4-0.221-2198/2-18 від 05.03.2018 року позивача було повідомлено, що відповідно до листа Держгеокадастру від 09.08.2017 року № 22- 28-0.21-1076/20-17 коду УКЦВЗ 1.11.1 відповідають коди КВЦПЗ 03.10 - Для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури та 12.11 - Для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу. Код КВЦПЗ 12.08 «для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій», який заявник вважає законним, та код КВЦПЗ 12.11 «для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу», який відповідає коду УКЦВЗ 1.11.1, відносяться до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, тобто цільове призначення земельної ділянки не змінюється.
Повідомленням про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 03.08.2020 року державний кадастровий реєстратор Малієнко О.П. відмовила у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру поданій 16.07.2020 року адміністратору ЦНАП Дніпропетровської міської ради відповідно до Закону України «Про адміністративні послуги», у зв`язку з тим, що зміна цільового призначення земельної ділянки відбувається на підставі розробленого проекту землеустрою згідно ст.20 Земельного кодексу України.
Не погоджуючись із рішенням ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, оформленим у вигляді повідомлення №16/38-2020 від 03.08.2020 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1, ч.2 ч.8 ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.
Положеннями ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч.2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
У відповідності до п. 2 Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 року «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель», голові республіканського комітету по земельних ресурсах автономної Республіки Крим, начальникам головних управлінь Держкомзему в областях, містах Києві та Севастополі, керівникам підприємств, що належать до сфери управління Держкомзему забезпечити використання Класифікації видів цивільного призначення земель при веденні державного земельного кадастру та державного реєстру земель, функціонуванні автоматизованої системи державного земельного кадастру.
У зв`язку з прийняттям Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів (який приведено у відповідність до Класифікації видів цивільного призначення земель), з 01.01.2017 року земельні ділянки, в відомостях про які цільове призначення встановлено з кодом УКЦВЗ, мають бути приведені у відповідність до Класифікації видів цільового призначення земель (КВЦПЗ), а саме змінено значення коду УКЦВЗ на значення коду КВЦПЗ.
Частиною 1 ст. 19 Земельного кодексу України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:
а) землі сільськогосподарського призначення;
б) землі житлової та громадської забудови;
в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;
г) землі оздоровчого призначення;
ґ) землі рекреаційного призначення;
д) землі історико-культурного призначення;
е) земні лісогосподарського призначення;
є) земні водного фонду;
ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборонити іншого призначення.
Згідно з ч.1 ст.20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Відповідно до ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Частиною 1 пункту 117 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року (далі - Порядок) встановлено, що відомості (зміни до них) про зареєстровані земельні ділянки вносяться до Державного земельного кадастру в разі внесення змін до відомостей про земельну ділянку, на яку відповідно до цього порядку відкрито Поземельну книгу.
Згідно з п. 118 Порядку, внесення до Поземельної книги відомостей (змін до них) про зареєстровану земельну ділянку (крім випадків, зазначених у пункті 119 цього Порядку) здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності відповідно до документації, що є підставою для внесення відповідних відомостей (змін до них) (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).
Відповідно до п. 121 Порядку, для внесення до відомостей про земельну ділянку змін щодо цільового призначення земельної ділянки, складу угідь, нормативної грошової оцінки, а також до відомостей про межі земельної ділянки (у разі їх встановлення (відновлення) за фактичним використанням земельної ділянки) Державному кадастровому реєстраторові подаються:
1) заява за формою згідно з додатком 12;
2) оригінал документації із землеустрою або оцінки земель, яка є підставою для внесення таких змін (крім випадків зміни виду використання земельної ділянки в межах земель певної категорії):
3) електронний документ (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).
Частиною 2 ст.21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI від 07.07.2011 року передбачено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру:
а) щодо категорії земель:
- на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;
- на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення;
- на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель;
б) щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель:
- на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;
- на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони);
- на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.
Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку:
а) кадастровий номер;
в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця);
і) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель);
д) нормативна грошова оцінка;
е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки;
є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки;
ж) кадастровий план земельної ділянки;
з) дата державної реєстрації земельної ділянки;
и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей;
і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
ї) дані про бонітування ґрунтів.
Частинами 4-6 статті 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що для внесення змін до відомостей Поземельної книги щодо цільового призначення земельної ділянки, складу угідь, нормативної грошової оцінки, а також до відомостей про межі земельної ділянки (у разі їх встановлення (відновлення) за фактичним використанням земельної ділянки) заявник подає до органу, який здійснює ведення Поземельної книги:
- заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;
- оригінали документації із землеустрою, технічної документації з оцінки земель, які згідно з цим Законом є підставою для внесення таких змін (крім випадків зміни виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель, що згідно з цим Законом не потребує розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки);
- документацію із землеустрою, на підставі якої вносяться зміни до відомостей Державного земельного кадастру, у формі електронного документа (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює ведення Поземельної книги, протягом чотирнадцяти робочих днів з дати реєстрації заяви вносить до Поземельної книги інформацію про зміну відомостей про земельну ділянку або надає мотивовану відмову у внесенні таких відомостей.
Відмова у внесенні до Поземельної книги змін до відомостей про земельну ділянку надається у разі, якщо:
- земельна ділянка розташована на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;
- із заявою звернулася неналежна особа;
- подані документи не відповідають вимогам законодавства;
- заявлені відомості вже внесені до Поземельної книги.
Частиною 1 ст.20 Земельного кодексу України визначено, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Тобто позивач звернувся із заявою про внесення змін до Державного земельного кадастру до відповідача через ЦНАП не у зв`язку із зміною цільового призначення або зміною категорії спірної земельної ділянки, а через зміну виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель, що не передбачає, згідно норм чинного законодавства, необхідності розробки проекту землеустрою.
При цьому, відповідач у листі №19-4-0.221-2198/2-18 від 05.03.2018 року сам підтвердив, що код КВЦПЗ 12.08 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, який позивач вважає законним, та код КВЦПЗ 12.11 - для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу, який відповідає коду УКЦВЗ 1.11.1, відносяться до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, тобто цільове призначення земельної ділянки не змінюється.
Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що відповідач під час прийняття рішення державного кадастрового реєстратора Малієнко О.П. про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № 16/38-2020 від 03.08.2020 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Посилання відповідача та третьої особи на те, що Відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомив позивача про необхідність звертатися через Центр надання адміністративних послуг для виконання робіт щодо внесення змін до Державного земельного кадастру стосовно коду цільового призначення земель (КВЦПЗ), що відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 06.02.2020 року по справі № 520/8585/18, є безпідставними при розгляді цієї справи, оскільки позивачем оскаржується рішення Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №16/38-2020 від 03.08.2020 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, яким позивачу було відмовлено з інших підстав «зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою».
При цьому, як встановлено з матеріалів справи та підтверджено державним кадастровим реєстратором у повідомленні про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № 16/38-2020 від 03.08.2020 року, позивач 16.07.2020 року звернувся із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру через адміністратора Центру надання адміністративних послуг Дніпропетровської міської ради і жодних зауважень щодо оформлення заяви чи процедури звернення, у повідомленні не наведено.
У рішеннях по справах Клас та інші проти Німеччини, Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до ч. 4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному п.4 ч.2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
У зв`язку з прийняттям Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів (який приведено у відповідність до Класифікації видів цивільного призначення земель), з 01.01.2017 року земельні ділянки, в відомостях про які цільове призначення встановлено з кодом УКЦВЗ, мають бути приведені у відповідність до Класифікації видів цільового призначення земель (КВЦПЗ), а саме змінено значення коду УКЦВЗ на значення коду КВЦПЗ.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 року № 2862-ІV об`єкти дорожнього сервісу - спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів, майданчики для стоянки транспортних засобів, майданчики відпочинку, видові майданчики, автозаправні станції, пункти технічного обслуговування, мотелі, готелі, кемпінги, торговельні пункти (у тому числі малі архітектурні форми), автозаправні комплекси, складські комплекси, пункти медичної та технічно-евакуаційної допомоги, пункти миття транспортних засобів, пункти приймання їжі та питної води, автопавільйони, а також інші об`єкти, на яких здійснюється обслуговування учасників дорожнього руху та які розміщуються на землях дорожнього господарства або потребують їх використання для заїзду та виїзду на автомобільну дорогу.
Аналізуючи УКЦВЗ 1.11.1 - Автотехобслуговування та код КВЦПЗ 12.11 - Для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу, з урахуванням визначення поняття об`єктів дорожнього сервісу, та враховуючи те, що земельна ділянка була надана позивачу по фактичному розміщенню комплексу для обслуговування легкових автомобілів з мийкою, а цільове використання земельної ділянки є автотехобслуговування, суд не вбачає невідповідності визначеного відповідачем коду КВЦПЗ 12.11 коду УКЦВЗ, який було визначено раніше.
Окрім того, ГУ Держгеокадастру у Дніпропетрвській області у листі від 05.03.2018 року №19-4-0.221-2198/2-18, повідомив позивача, що коду УКЦВЗ 1.11.1 відповідають коди КВЦПЗ 03.10 «для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури» та 12.11 « для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу», відповідно до листа Держгеокадастру від 09.08.2017 року №22-28-0.21-1076/20/17.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень належним чином не доведено правомірність прийняття спірного рішення № 16/38-2020 від 03.08.2020 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, тому вимоги позивача про визнання цього рішення протиправним та його скасування підлягають задоволенню.
За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.2,9,72,77, 241,243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 04.12.2020 р.

Суддя О.М. Неклеса