Суддя: Анцупова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року

м. Київ

Провадження № 11-1239сап19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого судді Князєва В. С.,

судді-доповідача Анцупової Т. О.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Яроша Д. В.,

скаржниці ОСОБА_1 ,

представниці відповідача - Русакової І. Г.,

розглянула у судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 31 жовтня 2019 року № 2859/0/15-19, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 27 березня 2019 року № 965/3дп/15-19,

УСТАНОВИЛА:

Процедура

1. У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою, у якій просила скасувати рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 31 жовтня 2019 року № 2859/0/15-19 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 27 березня 2019 року № 965/3дп/15-19 «Про притягнення судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

2. На обґрунтування скарги ОСОБА_1 вказала, що рішення ВРП від 31 жовтня 2019 року № 2859/0/15-19 підлягає скасуванню, оскільки воно не містить мотивів кваліфікації дій судді, з яких ВРП дійшла висновку про вчинення нею істотного дисциплінарного проступку.

Також скаржниця зауважує, що оскаржуване рішення ВРП та її дисциплінарного органу прийнято з порушенням процесуальних норм.

3. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 06 грудня 2019 року відкрила провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 31 жовтня 2019 року № 2859/0/15-19, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 27 березня 2019 року № 965/3дп/15-19.

4. 28 грудня 2019 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшов відзив, у якому вона просить залишити без змін її рішення від 31 жовтня 2019 року № 2859/0/15-19.

5. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 09 січня 2020 року призначила розгляд справи в судовому засіданні. Ухвалами Великої Палати Верховного Суду від 02 вересня 2020 року, 19 листопада 2020 року задоволено заяви відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Фактичні обставини, установлені судом

6. Указом Президента України від 17 червня 2008 року № 553/2008 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Дніпровського районного суду міста Херсона строком на п`ять років, Постановою Верховної Ради України від 16 травня 2013 року № 249-VII обрана суддею безстроково. Указом Президента України від 22 серпня 2016 року № 341/2016 ОСОБА_1 переведена на посаду судді Херсонського міського суду Херсонської області.

7. 19 квітня 2018 року до ВРП надійшла скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо наявності підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за дії, вчинені під час розгляду справ № 766/12093/17 та 766/2985/17 відповідно.

8. У скарзі зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

03 серпня 2017 року на їхню адресу від Херсонського міського суду Херсонської області надійшли судові повістки у справі за позовом Херсонської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо витребування майна із чужого незаконного володіння, виселення та зняття з реєстрації.

Скаржники зазначили, що розгляд цієї справи тривав майже 8 місяців, а 20березня 2018 року без їхньої участі та участі їхнього представника у справісуддею Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_5 ухвалено незаконне рішення на користь Херсонської міської ради.

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають, що суддею Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 ухвалено незаконне рішення, яке стосувалося цієї квартири та було скасоване ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 21 вересня 2017 року.

9.Ухвалою Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 06 лютого 2019 року № 343/3дп/15-199 відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 за ознаками дисциплінарних проступків, передбачених підпунктами «а», «б» пункту 1, пунктом 4 частини першої статті 106 та пунктом 7 частини дев`ятої статті 109 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII). У відкритті дисциплінарної справи стосовно судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_4 відмовлено.

10. Рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 27 березня 2019 року № 965/3дп/15-19 суддю Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

Обставини, установлені Третьою Дисциплінарною палатою ВРП

11. Під час розгляду дисциплінарної справи Третя Дисциплінарна палата ВРП установила таке.

12. 20 лютого 2017 року до Херсонського міського суду Херсонської області надійшла позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_8 та визнання права власності впорядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_8 (з якою позивач із 2007 року перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу) відкрилася спадщина на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку фактично прийняв та в якій проживає ОСОБА_6 . У цій квартирі проживала також сестра ОСОБА_8 - ОСОБА_7 (відповідач у справі).

13. 28 березня 2017 року Херсонським міським судом Херсонської області (суддя ОСОБА_1) ухвалено заочне рішення, яким установлено факт проживання ОСОБА_6 із ОСОБА_7 однією сім`єю з 2007 року по 04 березня 2015 року; визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14. Відповідно до заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 березня 2017 року право власності на вказану квартиру було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_6 , а на підставі договору дарування від 27 квітня 2017 року квартира перейшла у власність ОСОБА_9 .

15. Згідно з договором купівлі-продажу від 05 травня 2017 року право власності на спірну квартиру перейшло до ОСОБА_3

16. 13 липня 2017 року Херсонська міська рада звернулася до Апеляційного суду Херсонської області з апеляційною скаргою на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 березня 2017 року. Зокрема, Херсонська міська рада вважала, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про її права та обов`язки, оскільки спірна квартира є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Херсона.

17. Під час апеляційного розгляду справи Апеляційний суд Херсонської області установив, що спірна квартира на день смерті ОСОБА_8 на праві власності їй не належала (була об`єктом комунальної власності міської територіальної громади), а тому не входить до складу спадкового майна, що залишилося після смерті останньої, та не є предметом спадкування.

18. Крім того, апеляційний суд установив, що ОСОБА_7 не могла бути відповідачем за заявленими ОСОБА_6 до неї вимогами, оскільки позов подано після припинення її цивільної правоздатності ( ІНФОРМАЦІЯ_2 остання померла).

19. Ухвалою від 21 вересня 2017 року Апеляційний суд Херсонської області скасував заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 березня 2017 року та закрив провадження у справі.

20. 18 липня 2017 року Херсонська міська рада звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Живцової Н. М., треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , відділ державної реєстрації речових прав та їх обтяжень Херсонської міської ради, відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради, про витребування майна із чужого незаконного володіння, виселення та зняття з реєстрації.

21. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2018 року (суддя Гаврилов Д. В.) позов задоволено. Витребувано на користь Херсонської міської ради із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 . Скасовано рішення приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Живцової Н. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень спірної квартири за ОСОБА_3 ; зобов`язано усунути перешкоди Херсонській міській раді в користуванні та розпорядженні комунальною власністю, а саме квартирою АДРЕСА_2 , шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

22. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 19 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2018 року - без змін.

23. Оцінюючи вказані дії ОСОБА_1 під час розгляду позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування як такі, що містять ознаки дисциплінарного проступку, Третя Дисциплінарна палата ВРП зазначила, що з урахуванням чіткого законодавчого врегулювання процесуальних дій очевидність зазначених порушень, допущених суддею ОСОБА_1 під час перебування справи в її провадженні та постановлення судового рішення, свідчить про умисне порушення суддею норм процесуального законодавства та не є судовою помилкою.

24. Такі дії судді ОСОБА_1 , на думку Третьої Дисциплінарної палати ВРП, в сукупності свідчать про вчинення нею істотного дисциплінарного проступку в розумінні пункту 7 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII (суддя допустив грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду).

25. Третя Дисциплінарна палата ВРП також установила, що дії судді ОСОБА_1 перебувають лише в опосередкованому причинному зв`язку з вибуттям спірної квартири із власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що свідчить про відсутність у її діях ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, однак унаслідок ухвалення нею незаконного рішення скаржників позбавлено права власності.

26.Ураховуючи викладене, Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про те, що в діях судді ОСОБА_1 наявні ознаки дисциплінарних проступків, передбачених підпунктами «а», «б» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, а саме: умисне або внаслідок недбалості істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; незазначення в судовому рішенні мотивів його прийняття, що призвело до істотних негативних наслідків.

27. Третя Дисциплінарна палата ВРП зазначила, що суддя ОСОБА_1 , допустивши дисциплінарні проступки, передбачені підпунктами «а», «б» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, вчинила також істотний дисциплінарний проступок у розумінні пункту 7 частини дев`ятої статті 109 цього Закону, що є несумісним зі статусом судді, адже допущене нею грубе порушення закону підриває суспільну довіру до суду.

28. 25 квітня 2019 року до ВРП надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 27 березня 2019 року № 965/3дп/15-19.

29. За результатами розгляду зазначеної скарги ВРП прийняла рішення від 31 жовтня 2019 року № 2859/0/15-19, яким залишила без змін рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 27 березня 2019 року № 965/3дп/15-19.

30. У цьому рішенні ВРП зазначила, що Третя Дисциплінарна палата дійшла обґрунтованого висновку про допущення суддею ОСОБА_1 грубих порушень норм процесуального закону, які повністю суперечать обов`язкам, покладеним на неї, та підривають довіру до неї як носія судової влади, у зв`язку із чим дисциплінарним органом зроблено правильний висновок про те, що в сукупності такі порушення утворюють істотний дисциплінарний проступок, який не потребує додаткового тлумачення.

З урахуванням установлених обставин ВРП зазначила, що Третьою Дисциплінарною палатою зроблено правильний висновок про застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді внесення подання ВРП про звільнення її з посади судді, що є пропорційним вчиненим дисциплінарним проступкам і відповідає вимогам статті 109 Закону № 1402-VІІІ, статті 50 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).

31. Вважаючи рішення ВРП від 31 жовтня 2019 року № 2859/0/15-19 протиправним, ОСОБА_1 звернулася до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою на це рішення.

Короткий зміст та обґрунтування наведених у скарзі вимог

32. У скарзі на рішення ВРП від 31 жовтня 2019 року № 2859/0/15-19 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 27 березня 2019 року № 965/3дп/15-19 «Про притягнення судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» скаржниця зазначає, що під час розгляду дисциплінарної справи були істотно порушені її права та інтереси, гарантовані, зокрема, Конституцією України, законами № 1402-VIII та № 1798-VIII, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), Загальною декларацією прав людини.

33. Зокрема, скаржниця зауважує, що оскаржуване рішення прийняте із численними порушеннями дисциплінарної процедури, а також за відсутності мотивів його прийняття. Водночас в оскаржуваному рішенні не визначено, який саме закон чи його норму грубо порушила суддя ОСОБА_1 та яким саме чином порушення такої норми закону підірвало суспільну довіру до суду, а також не встановлено наявності умислу щодо вчинення таких дій.

34. Скаржниця зазначає, що оскаржуване рішення порушує гарантовану Конституцією України та Законом № 1402-VIII незалежність судді, складовою якої є особливий порядок притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

35. ОСОБА_1 звертає увагу на те, що в розумінні статті 6 Конвенції Третьою Дисциплінарною палатою ВРП порушено її право на справедливий розгляд справи. Зокрема, зазначає, що порушення процедурної справедливості супроводжувалося розглядом дисциплінарної справи не на підставі дисциплінарної скарги, а на підставі заяви довільної форми, а також відмовою в закритті дисциплінарної справи за наявності для цього беззаперечних підстав.

36. Крім того, оскаржуване рішення не містить відповіді на всі доречні аргументи судді ОСОБА_1 , чим, на її думку, порушено право на мотивоване рішення, що відповідно до статті 6 Конвенції є складовою права на справедливий розгляд справи.

37. ОСОБА_1 звертає увагу на те, що під час здійснення щодо неї дисциплінарного провадження було порушено принцип недискримінації при прийнятті рішень Третьою Дисциплінарною палатою та ВРП. Порушення цього принципу вбачається у визначенні повноважень представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ? ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Зокрема, дискримінація відбулася щодо представниці ОСОБА_10, до якої поставилися менш прихильно в питанні визнання її представником, ніж до ОСОБА_11 , за відсутності у справі належних доказів повноважень останнього (у матеріалах дисциплінарної справи міститься лише копія такого договору, яка належним чином не засвідчена; у розділі 1 «Предмет договору» не передбачено, що представник уповноважений на здійснення функцій представника у ВРП чи її дисциплінарних палатах).

38.Окремо скаржниця зауважує, що звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 16 квітня 2018 року не відповідає вимогам статей 43, 44 Закону № 1798-VIII, статей 106,107 Закону № 1402-VIIIта пункту 12.6 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17. Зокрема, це звернення є анонімним, не містить відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку судді, ім`я, по батькові та посади суддів, у ньому немає посилань на фактичні дані щодо дисциплінарного проступку судді, а також наявні висловлювання, що принижують її честь та гідність.

39. При цьому, на думку скаржниці, було порушено правила автоматизованого розподілу справ між членами ВРП, оскільки у протоколі автоматизованого розподілу справи між членами ВРП від 19 квітня 2018 року лист від 16 квітня 2018 року зазначається як «колективне звернення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на неправомірні дії суддів Херсонського міського суду Херсонської області», а в подальшому - як «скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо наявності підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ».

40. ОСОБА_1 не заперечує, що в неї в провадженні була інша справа, матеріали якої містили інформацію про смерть відповідача у справі № 766/2985/17, однак зазначає, що не пам`ятала про відповідну справу, оскільки з дня відкриття провадження в цивільній справі № 766/16761/16-ц (03 січня 2017 року) до дня відкриття провадження в цивільній справі № 766/2985/17 (21 лютого 2017 року) минуло 64 календарні дні.

41. Водночас скаржниця вважає, що вид дисциплінарного стягнення обрано непропорційно, оскільки суддівська помилка була наслідком не умислу, а надмірного навантаження, яке у 20 разів перевищувало середньостатистичне в Україні.

42. У судових засіданнях ОСОБА_1 вимоги своєї скарги підтримала. У засіданні 03 вересня 2020 року надала суду додаткові письмові матеріали (копію рішення Херсонської міської ради від 25 листопада 2019 року № 2225 «Про відмову від заходів щодо примусового виселення ОСОБА_12 та Володимира»; копії рішень ВРП та її дисциплінарного органу як приклади існуючої практики притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності). Ці додаткові письмові матеріали в зазначеному судовому засіданні були приєднані до матеріалів справи.

Позиція ВРП щодо скарги ОСОБА_1 .

43. ВРП подала відзив на скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а наведені в скарзі ОСОБА_1 доводи безпідставні.

44. Наголошено, що рішення від 31 жовтня 2019 року № 2859/0/15-19 прийнято повноважним складом ВРП та підписано всіма її членами, які брали участь у його ухваленні. У зазначеному рішенні містяться посилання на підстави та мотиви, з яких суддю ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

45. ВРП зазначає, що під час розгляду дисциплінарної справи встановлено грубі порушення суддею ОСОБА_1 норм процесуального закону, які повністю суперечать обов`язкам, покладеним на неї, та підривають довіру до неї як носія судової влади, у зв`язку із чим Третьою Дисциплінарною палатою зроблено правильний висновок, що в сукупності такі порушення утворюють істотний дисциплінарний проступок.

46. У відзиві на скаргу ОСОБА_1 ВРП зазначає, що Третя Дисциплінарна палата взяла до уваги пояснення та документи представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ? ОСОБА_11 з метою спростування сумнівів щодо достовірності підпису ОСОБА_3 у дисциплінарній скарзі. При цьому, крім зазначених документів, Дисциплінарною палатою досліджувалися й інші докази, які містилися в матеріалах дисциплінарної справи та в матеріалах цивільної справи 766/12093/17, на підставі чого зроблено висновок про відсутність сумнівів у достовірності такого підпису.

47. ВРП також звертає увагу на те, що перевірка дотримання скаржницею вимог статті 107 Закону № 1402-VIII належить до повноважень члена Дисциплінарної палати, а розподіл скарги, поданої, як вважає скаржниця, з порушенням таких вимог, не може свідчити про недотримання правил автоматизованого розподілу відповідного матеріалу.

48. На думку ВРП, назва документа, який передається на розгляд члену Дисциплінарної палати (скарга, звернення чи лист), жодним чином не впливає на перевірку обставин, викладених у ньому, та на правильність його автоматизованого розподілу між членами ВРП.

Позиція Великої Палати Верховного Суду

49. Дослідивши доводи, наведені у скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача у справі та пояснення сторін, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про задоволення скарги з таких мотивів.

Щодо меж перегляду оскаржуваного рішення ВРП

50. Вирішуючи питання про межі перегляду Великою Палатою Верховного Суду оскаржуваного рішення ВРП, суд виходить зі своєї сталої практики щодо перегляду визначених законом підстав дисциплінарної відповідальності судді та мотивів, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

51.Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

52.Згідно з практикою ЄСПЛ «навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов`язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у вищезазначеному органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції». У межах скарги за статтею 6 Конвенції для того, щоб визначити, чи мав суд другої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі фактори, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, у який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», параграф 123).

53. У рішенні ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року у справі «Bryan v. the United Kingdom» (параграфи 44-47), цим судом були вироблені, так звані, критерії Брайана, які в рамках заяви за статтею 6 Конвенції дозволяють визначити, чи мав суд «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду». Тож, необхідно враховувати такі фактори, як: предмет оскаржуваного рішення; спосіб, в який було прийняте рішення (процедурний критерій); зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження.

54.Можливість оскаржити рішення по суті є важливим запобіжним механізмом суддівської незалежності та незалежності судової системи в цілому. Велика Палата Верховного Суду забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції та є визначеним статтею 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовим органом, який має повну юрисдикцію щодо розгляду скарг на рішення ВРП, зокрема на її рішення про залишення без змін рішень дисциплінарних палат про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності.

55.Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у контексті обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Отже, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

56.Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Kraska v. Switzerland» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

57. Консультативна рада європейських суддів (далі - КРЄС) рекомендує, що «дисциплінарний розгляд справи в кожній країні повинен передбачати можливість подання апеляції на рішення первинного дисциплінарного органу (відомства або суду) до суду» (пункт 77 (v) Висновку № 3 (2002) КРЄС про принципи та правила, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та неупередженості).

58.Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

59.Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає необхідним повно та всебічно перевірити оскаржуване рішення ВРП, у тому числі на предмет його відповідності вимогам статті 52 Закону № 1798-VIII.

Щодо доводів скаржниці про порушення ВРП та її Дисциплінарною палатою норм процесуального права

60. Право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа (частина перша статті 107 Закону № 1402-VIII). Жодних обмежень щодо суб`єкта звернення з дисциплінарною скаргою Закон № 1402-VIII не містить.

61. Право громадян, юридичних осіб, органів державної влади та місцевого самоврядування на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) передбачене законом з метою інформування ВРП як органу, відповідального за формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, про відомі їм факти і обставини неналежної поведінки судді.

62. Ініціатива зазначених осіб є не єдиним джерелом такої інформації, оскільки в процесі розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата може дійти висновку про наявність ознак дисциплінарного проступку в діяннях інших суддів або про наявність ознак іншого дисциплінарного проступку в діяннях судді, щодо якого розглядається справа. У цьому випадку Дисциплінарна палата може ухвалити рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи за власною ініціативою (за змістом частини десятої статті 49 Закону № 1798-VІІІ).

63. Вимоги щодо зазначення у скарзі інформації, яка дозволяє ідентифікувати скаржника, та заборона розгляду анонімних скарг передбачені Законом № 1798-VІІІ з метою дисциплінування осіб, які звертаються зі скаргами, забезпечення добросовісності звернень та можливості притягнення таких осіб до відповідальності за надання недостовірної або завідомо неправдивої інформації щодо дій судді.

64. Дисциплінарне провадження включає:

1) попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги;

2) відкриття дисциплінарної справи;

3) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

65. Пунктами 1 та 2 частини першої статті 43 Закону № 1798-VIII передбачено, що член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач): вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону та наявність підстав для відмови у відкритті дисциплінарної справи; за наявності підстав, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 44 цього Закону, - повертає дисциплінарну скаргу скаржнику.

66. Згідно з матеріалами справи членом Третьої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_14 (відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між членами ВРП від 19 квітня 2018 року) було складено висновок від 22 жовтня 2018 року, у якому визначено, що передбачених частиною першою статті 45 Закону № 1798-VIII підстав для відмови у відкритті дисциплінарної справи не встановлено, та рекомендовано Третій Дисциплінарній палаті ВРП відкрити дисциплінарну справу стосовно ОСОБА_1 .

67. За змістом статті 46 Закону № 1798-VІІІ Дисциплінарна палата розглядає висновок доповідача та додані до нього матеріали без виклику судді та особи, яка подала дисциплінарну скаргу, та за результатами такого розгляду ухвалює рішення про відкриття або відмову у відкритті дисциплінарної справи.

68. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що висновок члена Дисциплінарної палати ВРП не має наслідком притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а є лише попередньою перевіркою інформації, викладеної в дисциплінарній скарзі. Під час розгляду такого висновку Дисциплінарна палата може і не погодитися з висновком члена Дисциплінарної палати.

69. 06 лютого 2019 року Третьою Дисциплінарною палатою ВРП постановлено ухвалу № 343/3дп/15-19 про відкриття дисциплінарної справи, у якій зазначено, що дії судді ОСОБА_1 можуть свідчити про вчинення нею істотного дисциплінарного проступку в розумінні пункту 7 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII.

Водночас у цій ухвалі зазначено, що вона оскарженню не підлягає, що кореспондується з вимогами частини другої статті 46 Закону № 1798-VІІІ.

70. З урахуванням зазначеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що ухвала Дисциплінарної палати ВРП не може бути самостійним предметом судового розгляду. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що судовому контролю підлягає рішення дисциплінарного органу ВРП, прийняте за результатами розгляду скарги на дії судді по суті.

71. Крім того, Велика Палата Верховного Судузазначає, щопідставою притягнення судді до дисциплінарної відповідальності є не скарга на його дії, а факт допущення таким суддею порушення закону, що містить склад дисциплінарного проступку.

Тому у випадку встановлення таких обставин дисциплінарним органом ВРП у процесі розгляду дисциплінарної справи скарга та наведені в ній мотиви вже не мають виключного значення для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

72. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 11-864сап18, від 25 червня 2020 року у справі № 11-38сап20.

73. Посилання скаржниці на анонімність дисциплінарної скарги від 16 квітня 2018 року, відсутність у ній відомостей про ім`я, по батькові та посади суддів, посилань на фактичні дані щодо дисциплінарного проступку судді Велика Палата Верховного Суду вважає недоречними, оскільки, як свідчить зміст указаної скарги, усі перелічені вище відомості в ній відображені.

74. Водночас виключно Дисциплінарна палата ВРП, реалізуючи свої дискреційні повноваження, на основі відомостей, зазначених у дисциплінарній скарзі, приймає рішення про відкриття або відмову у відкритті дисциплінарної справи.

75. Крім того, Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що звернення особи зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді передбачене законом з метою інформування ВРП, оскільки подальші дії щодо встановлення наявності або відсутності ознак дисциплінарної відповідальності у діях або бездіяльності відповідного судді належить до компетенції ВРП.

Щодо доводів скаржниці про недотримання ВРП принципу недискримінації під час прийняття оскаржуваного рішення

76. Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

77. Згідно з практикою ЄСПЛ дискримінація означає поводження з особами в різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», параграфи 48-49).

78. Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

79.Отже, факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою.

80. У своїй скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вбачає дискримінацію у застосуванні, на її думку, неоднакового підходу при визначенні повноважень представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ? ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Акцентує увагу на тому, що така дискримінація зумовлена попередньою кваліфікацією її дій, які, на думку Третьої Дисциплінарної палати ВРП, передбачали покарання у вигляді подання про звільнення її з посади судді.

81. У своїй заяві скаржниця не зазначила і не обґрунтувала наявності в неї певної ознаки, яка б могла вплинути на неоднаковий підхід ВРП та її дисциплінарного органу при реалізації своїх функцій у межах дисциплінарного провадження. У такому разі має місце припущення скаржниці про порушення її прав, що не можна пов`язувати з дискримінацією.

Щодо доводів скаржниці про відсутність в оскаржуваному рішенні ВРП мотивів кваліфікації дій судді, з яких ВРП дійшла висновку про вчинення нею істотного дисциплінарного проступку, та пропорційності застосованого стягнення

82.Оцінюючи рішення ВРП від 31 жовтня 2019 року № 2859/0/15-19 щодо наявності в ньому підстав та мотивів, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, Велика Палата Верховного Суду вважає, що одним з критеріїв правомірності оскаржуваного рішення є встановлення ВРП та її дисциплінарним органом обставин, що свідчать про наявність у діях суддів ознак дисциплінарного проступку та відповідна їх кваліфікація.

83. Відповідно до матеріалів дисциплінарного провадження та змісту оскаржуваного рішення ВРП погодилася з рішенням її Третьої Дисциплінарної палати про наявність правових підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

84. ВРП та її дисциплінарний орган установили, що у провадженні судді ОСОБА_1 перебувала справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_8 та визнання права власності впорядку спадкування.

85.Відповідно до частини третьої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

86. На виконання вимог зазначеної норми 21 лютого 2017 року Херсонським міським судом Херсонської області направлено запит до виконавчого комітету Херсонської міської ради про надання інформації щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_7 . Цей запит повернувся до суду з відміткою про його отримання відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради 28 лютого 2017 року. В оскаржуваному рішенні ВРП зазначено, що відповідь на запит до закінчення розгляду справи № 766/2985/17 (28 березня 2017 року) до суду не надійшла.

87. Відповідно до абзацу четвертого частини третьої статті 122 ЦПК України у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі (абзац четвертий частини третьої статті 122 ЦПК України).

88. Оскільки уповноважений орган не надав відповіді щодо дійсного місця проживання ОСОБА_7 , суддя ОСОБА_1 17 березня 2017 року надіслала головному редактору газети «Наддніпрянська правда» лист із проханням опублікувати інформацію про судове засідання у справі № 766/2985/17.

89. Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками Третьої Дисциплінарної палати ВРП про те, що процесуальна можливість здійснювати виклик відповідача у справі через оголошення у пресі настає лише внаслідок отримання відповіді від уповноваженого органу, з якої неможливо встановити зареєстроване у визначеному законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи. Суддя позбавлений можливості впливати на своєчасність відповіді уповноваженого органу на запит суду. За відсутності такої відповіді впродовж трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду, суддя може здійснити виклик особи, місце проживання якої не встановлене, через оголошення у пресі.

У цьому контексті доречними є доводи ОСОБА_1 про те, що «відповідь на запит суд в місті Херсоні отримував виключно у вигляді штампу про наявність чи відсутність реєстрації особи на самому запиті», тому жодних додаткових заходів реагування вона не вчиняла.

90. Велика Палата Верховного Суду вже викладала правову позицію відповідно до якої у нормах ЦПК України (у відповідні редакції) відсутня імперативна заборона вирішувати питання про відкриття провадження у справі до отримання відповідних відомостей про місце проживання (перебування) фізичної особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 11-129сап19, пункт 81; від 24 жовтня 2019 року у справі 11-4сап19, пункт 76). Також сталою є практика Верховного Суду про те, що така інформація не могла вплинути на вирішення питання про підсудність справи, оскільки позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

91. Крім того, ВРП та її дисциплінарним органом установлено, що в провадженні судді ОСОБА_1 перебувала справа № 766/16761/16 за позовом ОСОБА_6 до Херсонської міської ради Херсонської області про визнання права власності в порядку спадкування, у якій серед інших матеріалів була наявна копія свідоцтва про смерть ОСОБА_7 .

92. Велика Палата Верховного Суду не погоджується, що ця обставина може свідчити про те, що суддя ОСОБА_1 повинна була пам`ятати чи пам`ятала про наявність свідоцтва про смерть ОСОБА_7 .

Суд вважає доречними доводи скаржниці про те, що з дня відкриття провадження в цивільній справі № 766/16761/16-ц (03 січня 2017 року) до дня відкриття провадження в цивільній справі 766/2985/17 (21 лютого 2017 року) минуло багато часу, а її навантаження перевищувало середньостатистичне в Україні. Скаржниця зазначає, що за цей час у її провадження надійшло 473 справи та матеріалів цивільного й адміністративного судочинства, а загалом перебувало на розгляді 3 297 справ.

93. За такої кількості судових справ, які перебували у провадженні судді, неможливо беззаперечно стверджувати, що «суддя ОСОБА_1 не могла не знати про те, що цей позов пред`явлено до особи, яка померла». Цей висновок є важливим для встановлення ступеня вини у діях судді, оскільки висновки Третьої Дисциплінарної палати ВРП щодо порушення суддею вимог статті 122 ЦПК України будуються на презумпції обізнаності судді з фактом смерті відповідача як обставини у справі № 766/2985/17.

94. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки Третьої Дисциплінарної палати ВРП про порушення суддею ОСОБА_1 норм процесуального законодавства, а саме що вона знехтувала статтями 28, 29 ЦПК України та грубо порушила пункт 1 частини другої статті 122 цього Кодексу, є необґрунтованими.

95. Відповідно до статті 58 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК) ордер є лише підставою для вселення в надане жиле приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду, який видається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та не є правовстановлюючим документом.

96.Статтею 5 ЖК передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

97. З урахуванням зазначеного нормативного регулювання Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком ВРП про те, що в померлої ОСОБА_8 на момент смерті не було права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вона перебувала у віданні Херсонської міської ради.

98. Відтак суддя ОСОБА_1 не встановила власника спірної квартири, не взяладо уваги, що ордер є лише підставою для вселення в надане жиле приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду та не є правовстановлюючим документом.

99. Крім зазначеного, ВРП та її дисциплінарний орган дійшли висновку щодо невмотивованості заочного рішення від 28 березня 2017 року у справі № 766/2985/17 (відсутність дослідження суддею ОСОБА_1 обставин справи, наведено лише посилання лише на норми законодавства).

У скарзі на рішення ВРП та під час судового засідання скаржниця заперечувала проти такого висновку. Наголошувала на тому, що Апеляційний суд Херсонської області скасував заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 березня 2017 року та закрив провадження у справі не з підстав його невмотивованості, а з підстав неправильного застосування (тлумачення) норм матеріального права.

100. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на сталу практику ЄСПЛ щодо вимог до вмотивованості судового рішення, а саме що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», параграф 58).

101. У пункті 18 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, встановлено, що судді можуть бути тимчасово усунуті від посади або звільнені тільки з причин їх нездатності виконувати свої обов`язки чи поведінки, невідповідної до посади, яку вони займають.

102. У Рекомендації СМ/Rec(2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленій 17 листопада 2010 року, зазначено, що тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для відповідальності судді, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункти 66, 68).

103. Схожа за змістом позиція висловлена й Венеційською комісією «За демократію через право» у Висновку від 16-17 березня 2007 року № CDL-AD(2007)003 щодо законопроекту про судоустрій та статус суддів в Україні. У ньому було наголошено, що неправильне тлумачення закону суддею має вирішуватися шляхом апеляції, а не шляхом дисциплінарної процедури (пункт 40).

104.Відповідно до частини другої статті 109 Закону № 1402-VIII під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.

105. Зі змісту рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 27 березня 2019 року № 965/3дп/15-19 слідує, що, визначаючи вид дисциплінарного стягнення, який має бути застосований до судді ОСОБА_1 , дисциплінарний орган ВРП взяв до уваги характеристику судді, характер дисциплінарних проступків (грубі порушення норм цивільного процесуального законодавства України, які вплинули на права та інтереси скаржників), їх наслідки, особу судді, відсутність у неї інших дисциплінарних стягнень.

106. Визначення критеріїв пропорційності у застосуванні певного виду дисциплінарного стягнення є частиною дискреційних повноважень ВРП, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 50 Закону № 1798-VIIIїх перелік не є вичерпним: «Вид дисциплінарного стягнення визначається на основі принципу пропорційності, зокрема, враховуються характер дисциплінарного проступку судді, його наслідки, дані, що характеризують особу судді, ступінь його вини, наявність непогашених дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності».

107. Застосування цих критеріїв у конкретній дисциплінарній справі має знайти відображення у мотиваційній частині рішення. Особливо важливим та необхідним такий аналіз є у справах, де йдеться про застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення судді з посади.

108. Оскільки в оскаржуваному рішенні ВРП та рішенні її Третьої Дисциплінарної палати не обґрунтовано наявності у судді ОСОБА_1 умислу на порушення норм процесуального права, до того ж її дії перебувають лише в опосередкованому причинному зв`язку з наслідками, суддя має позитивну характеристику, надмірне навантаження та відсутність інших дисциплінарних стягнень, Велика Палата Верховного Суду вважає, що застосований вид дисциплінарного стягнення можна визнати непропорційним вчиненому проступку судді ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду скарги

109. За змістом пункту 3 та 8 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

110. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIIIдля задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення ВРП.

Керуючись статтями 266, 341, 344, 349, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 31 жовтня 2019 року № 2859/0/15-19, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 27 березня 2019 року № 965/3дп/15-19, задовольнити.

2. Рішення Вищої ради правосуддя від 31 жовтня 2019 року № 2859/0/15-19 скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Князєв

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді: Н. О. Антонюк О. Р. Кібенко

С. В. Бакуліна О. М. Ситнік

В. В. Британчук В. М. Сімоненко

Ю. Л. Власов О. С. Ткачук

М. І. Гриців В. Ю. Уркевич

Ж. М. Єленіна О. Г. Яновська

О. С. Золотніков