Справа № 240/16663/20
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Попової О. Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви):
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не надання відповіді на заяву ОСОБА_2 про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_2 довідку-розрахунок про нараховану та виплачену компенсацію за неотримане речове майно станом на день звільнення з військової служби.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив військову службу в Збройних Силах України. Під час проходження військової служби перебував на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 08.02.2019 оку № 25 позивач звільнений з військової служби у запас відповідно до підпункту «ж» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) та з 04.03.2019 року № 65 виключений зі списку особового складу частини, всіх видів забезпечення. На час звільнення позивачу не виплачена компенсація за неотримане під час проходження військової служби речове майно.
Позивач вважає, що відповідач протиправно не нарахував та невиплатив грошової компенсації за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби, а тому звернувся до суду за судовим захистом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України).
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Через відділ документального забезпечення суду 20.10.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування якого зазначив, 13 липня 2020 року на заяву ОСОБА_1 , було надано відповідь (13.07.2020 року №502) разом з додатками завіреними належним чином відправлено рекомендаційним листом на вказану заявником адресу 13.07.2020 року. Але заявник не отримав вказаного листа після чого лист повернувся до військової частини НОМЕР_1 з відміткою про повернення у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Вказує, що у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби. Таким чином нарахування та виплату грошової компенсації не було здійснено тому, що було здійснено утримання вартості речового майна строки носіння якого не були вичерпані, але з урахуванням взаєморозрахунків кошти не було утримано.
27.10.2020 від представника позивача до суду надійшла письмові відповідь на відзив, в якому зазначено, що згідно з частиною 3 постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. № 178: «Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця». Тобто причина виплати компенсації: або звільнення зі служби, або смерть військовослужбовця. Постанова Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. № 178 не містить обмежень щодо причини звільнення. Постанова Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. № 178 не делегує право Міністерству (міністру) оборони України встановлювати обмеження щодо виплат компенсації. Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно».
Ухвалою від 28.10.2020 суд перейшов з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без (виклику) повідомлення сторін до розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 12 листопада 2020 року 12:00.
Протокольною ухвалою від 12.11.2020 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 02.12.2020 о 11:00.
Ухвалою від 12.11.2020 витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином завірену копію речового атестату майора ОСОБА_1 ; належним чином завірені копії роздавальних відомостей і накладних на видачу майна майора ОСОБА_1 ; надати пояснення яким чином проводились взаєморозрахунки ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 при звільнені з військової служби. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати витребувані докази безпосередньо до суду у п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали.
Копію вказаної ухвали отримано військовою частиною НОМЕР_1 24.112020 про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Суд зазначає, що відповідачем на виконання вимог вказаної ухвали суду не надано витребуваних доказів та не повідомлено суд про неможливість подати витребувані судом докази.
Ухвалою судді від 02.12.2020 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ст. 229 КАС України.
Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних силах України.
Згідно з витягом з наказу тво старшого помічника начальника штабу з кадрів та стройової частини військової частини НОМЕР_1 №65 від 04.03.2019 майора ОСОБА_1 , заступника командира військової частини з озброєння - начальника технічної частини, звільненого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 08 лютого 2019 року №25 з військової служби у запас на підставі статті 26 частини 5 пункту 2 підпункту "ж" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем). Виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення з 04 березня 2019 року (а.с.10).
22.06.2020 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою в якій просив нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості речового майна, надати довідку-розрахунок вартості речового майна (а.с.12-14).
У відповідь на вказану заяву відповідач в листі №502 від 13.07.2020 вказав, що нарахування та виплату грошової компенсації не було здійснено тому, що було здійснено утримання вартості речового майна строки носіння якого не були вичерпані, але з урахуванням взаєморозрахунків кошти не було утримано. Здійснення нарахування та виплати грошової компенсації вартості речового майна, що не було отримано під час проходження військової служби на даний момент буде порушенням вимог Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за не отримане речове майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, оскільки позивач не є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України. Крім того, в архіві стройової частини військової частини НОМЕР_1 відсутня відмітка про реєстрацію рапорту про виплату грошової компенсації вартості речового майна, належного до видачі та сам рапорт, що свідчить про те, що він не був наданий.
Як зазначає позивач в позові, відповіді на заяву, він не отримував.
Позивач вважає, що має право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до Порядку затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16.03.2016 №178 та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що зумовило звернення останнього до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи, повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За визначенням ч.2 ст.24 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.
Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизну та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).
Згідно з ст.1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 2 ст.1-2 Закону №2011 передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України ( ч.1 ст.9 Закону №2011).
Згідно з п.3 та п.4 розділу І Інструкції №232 речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил включає, зокрема, забезпечення обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами. Речове майно за використанням поділяється на майно особистого користування та інвентарне майно.
Відповідно до п.2 розділу ІІІ Інструкції №232 речове майно особистого користування видається офіцерам, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям військової служби за контрактом у готовому вигляді, здійснюється пошив за ордерами або видається тканиною.
Строки носіння або експлуатації предметів речового майна особистого користування, що видається офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, обчислюються з дня виникнення в них права на його отримання. Речове майно особистого користування, видане зазначеним особам, обліковується за місяцем виникнення права на отримання цього майна. Строки носіння або експлуатації предметів речового майна особистого користування, які видаються військовослужбовцям строкової служби, а також інвентарного майна обчислюються з дня фактичної їх видачі для носіння або експлуатації (п.9 розділу ІІ Інструкції №232).
Відповідно до п.19 та п.21 розділу ІІ Інструкції №232 у разі вибуття зі складу військової частини, з`єднання, виду Збройних Сил, ОК, ВМС окремим військовослужбовцям, командам, підрозділам, військовим частинам, з`єднанням видається атестат на речове майно, який є основним документом для зарахування на речове забезпечення за новим місцем служби (дислокації). В атестаті відображається забезпеченість речовим майном, а також вказуються номер і дата видачі атестата на льотно-технічне обмундирування, якщо воно було видане військовослужбовцю (команді, підрозділу, військовій частині, з`єднанню).
Підставою для зарахування на речове забезпечення підрозділів, окремих команд та окремих військовослужбовців є атестат на речове майно і наказ командира військової частини.
Пункт 4 розділу ІІІ Інструкції №232 передбачає, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку №178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Абзацом 10 пункту 4 розділу ІІІ Інструкції №232 передбачено, що у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.
Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
За змістом пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації ( далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового права, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4 Порядку №178).
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформлюється згідно з додатком (п.5 Порядку №178).
Таким чином, з аналізу наведених норм, можна дійти висновку, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Виплата грошової компенсації проводиться на підставі довідки про вартість речового майна, виходячи з даних про фактичне забезпечення військовослужбовця речовим майном, з урахуванням строків носіння такого майна та зносу, що відображаються в речовому атестаті. При цьому, у разі звільнення військовослужбовця, зокрема, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту, вартість виданих йому предметів речового майна утримується військовою частиною з такого військовослужбовця. Тобто, для формування довідки про вартість неотриманого речового майна необхідні дані щодо переліку фактично виданих предметів речового майна та дати їх видачі. Такі дані містить речовий атестат, який є основним документом для зарахування на речове забезпечення.
Суд встановив, що з 04 березня 2019 року позивача виключено зі списку особового складу та всіх видів забезпечення.
В свою чергу, судом витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином завірену копію речового атестату майора ОСОБА_1 ; належним чином завірені копії роздавальних відомостей і накладних на видачу майна майора ОСОБА_1 ; надати пояснення яким чином проводились взаєморозрахунки ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 при звільнені з військової служби.
Проте, як зазначалось раніше, відповідачем на виконання вимог вказаної ухвали суду не надано витребуваних доказів та не повідомлено суд про неможливість подати витребувані судом докази.
Таким чином, враховуючи те, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу та право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно виникає з моменту звільнення з військової служби, а тому військова частина НОМЕР_1 протиправно не здійснила нарахування та виплату позивачу суми такої компенсації.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не надання відповіді на заяву ОСОБА_2 про нарахування та виплату грошової компенсації за дотримане речове майно на день звільнення з військової служби, суд вважає, що вимога не підлягає до задоволення оскільки, 13 липня 2020 року на заяву ОСОБА_1 , військовою частиною НОМЕР_1 було надано відповідь (13.07.2020 року №502), однак лист повернувся до військової частини НОМЕР_1 з відміткою "у зв`язку із закінченням терміну зберігання" (а.с.25-30).
Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене та встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби та зобов`язання відповідача надати довідку-розрахунок вартості речового майна є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Відповідач доказів виплати позивачеві компенсації за неотримане речове майно суду не надав, як і заперечень з відповідними обґрунтуваннями щодо заявлених позовних вимог, тому позовні вимоги слід задовольнити частково.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати під час звернення до суду із даним позовом.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_2 довідку-розрахунок про нараховану та виплачену компенсацію за неотримане речове майно станом на день звільнення з військової служби.
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 08 грудня 2020 року.

Суддя О.Г. Попова