Справа № 240/20624/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

06 грудня 2020 року м. Житомир справа № 240/20624/20

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., перевіривши дотримання вимог законодавства при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

27 листопада 2020 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у м.Києві, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у м. Києві щодо нелонарахування та недоплати йому середнього заробітку за час чергової відпустки за 2003 рік відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (з урахуванням пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати);

- зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві донарахувати та доплатити на його користь середній заробіток за час чергової відпустки за 2003 рік відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (з урахуванням пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати).

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що в період з 15 лютого 2000 року по 29 березня 2005 року він проходив службу в управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації в м. Києві. На підставі наказу ДПА у м. Києві від 17.12.2003 №285-в він, в період з 09 грудня 2003 року по 16 січня 2004 року, перебував у черговій щорічній відпустці за 2003 рік. Вказує, що розмір виплаченої йому середньої заробітної плати за період перебування у вказаній щорічній відпустці був визначений відповідачем шляхом ділення його сумарного заробітку за останні перед відпусткою 12 місяців (грудень 2002 року - листопад 2003 року) на 356 календарних днів і множенням отриманої середньоденної заробітної плати на 37 календарних днів відпустки. Однак, з 01 вересня 2003 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2003 року №1207 "Про підвищення посадових окладів працівникам апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, суддів та інших органів" та на підставі наказу ДПА України від 29 серпня 2003 року №411 "Про підвищення посадових окладів державної податкової служби" розміри посадових окладів особового складу податкової міліції Державної податкової адміністрації в м. Києві, в тому числі й розмір його посадового окладу, були підвищенні на 32 %. Відповідно до пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що вказане підвищення посадового окладу та положення 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 протиправно не були враховані відповідачем при обчисленні належної йому середньої заробітної плати за період перебування в щорічній відпустці за 2003 рік, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Пунктами 4 та 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності, а також чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали позовної заяви суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.

Пунктом 2 частини 1 статті 170 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Відповідно до наведеної норми підставою для відмови у відкритті провадження у справі є наявність такого, що набрало законної сили, рішення за тотожним позовом.

При цьому позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У контексті наведеного суд відмічає, що предметом позову є матеріально-правові вимога позивача до відповідача, натомість підставою позову є фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З інформації зазначеної в КП "ДСС" судом встановлено, що у провадженні судді Житомирського окружного адміністративного суду Лавренчук О.В. знаходилась адміністративна справа №826/8919/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому він просив зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити йому середній заробіток за час відпустки з 09.12.2003 по 16.01.2004 шляхом коригування виплат розрахункового періоду за грудень 2002 року серпень 2003 року на коефіцієнт підвищення посадових окладів згідно Постанови КМУ від 06.08.2003 №1207.

При цьому, звертаючись до суду з позовом у справі №826/8919/17 ОСОБА_1 вказував, що в період з 09.12.2003 по 16.01.2004 йому було надано відпустку, за яку відповідачем було обчислено середній заробіток, виходячи з виплат за грудень 2002 року листопад 2003 року. Однак, у розрахунковому 12-місячному періоді роботи, що передували місяцю надання відпустки, згідно з пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, відбулося підвищення з 01.09.2003 на 32 % розміру посадових окладів працівників податкової міліції на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2003 №1207 "Про підвищення посадових окладів працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", а тому зазначив, що відповідно до п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, при розрахунку середньої заробітної плати за період відпустки, виплати за грудень 2002 року - серпень 2003 року відповідач повинен був відкоригувати коефіцієнт підвищення посадових окладів 1,32, однак цього не зробив.

07 квітня 2020 року Житомирським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі №826/8919/17, залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про зобов`язання донарахувати та виплатити середній заробіток за час відпустки та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було відмовлено.

Вищезазначене рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі №826/8919/17 набрало законної сили 24 вересня 2020 року.

З наведеного вбачається, що адміністративні справи №240/20624/20 та №826/8919/17 мають ідентичний склад учасників справи: позивачем у цих справах є ОСОБА_1 , а відповідачем - Головного управління ДФС у м. Києві. Ідентичним є також і предмети спору у вказаних справах - неврахування Головним управління ДФС у м. Києві підвищення посадового окладу ОСОБА_1 з 01.09.2003 та не застосування у зв`язку з таким підвищенням положення пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, щодо застосування коефіцієнту підвищення при обчисленні належної ОСОБА_1 середньої заробітної плати за період його перебування в щорічній відпустці (в період з 09 грудня 2003 року по 16 січня 2004 року).

Таким чином, в провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №826/8919/17 про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й в адміністративній справі №240/20624/20, та у вказаній справі №826/8919/17 прийнято рішення від 07.04.2020, яке на час вирішення судом питання про відкриття провадження у справі №240/20624/20, набрало законної сили.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі №240/20624/20.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі №240/20624/20 за його позовом до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Е.Черняхович