Справа № 815/6832/16
Суддя: Пророк Віктор Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
справа № 815/6832/16 (провадження № 11-1081 апп 19)
Велика Палата Верхового Суду розглянула в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Трубачової Ганни Іванівни, третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року і постановою від 30 вересня 2020 року касаційну скаргу задовольнила, скасувала оскаржувані судові рішення, а провадження у справі закрила.
Водночас з мотивами Великої Палати Верхового Суду не можу повністю погодитися з огляду на таке.
1. Велика Палата Верховного Суду, закриваючи провадження у цій справі, обґрунтувала свою позицію тим, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
2. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь органу державної влади чи органу місцевого самоврядування або їхніх службових чи посадових осіб є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі зазначених суб`єктів не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
3. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
4. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
5. Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.
6. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
7. У справі, яка переглядається, встановлено, що спір виник стосовно майна - квартири АДРЕСА_1 . Позивач на підставі договору дарування нерухомого майна подарував цю квартиру третій особі ОСОБА_2 . Договір дарування посвідчила приватний нотаріус Трубачова Г. І. і вона ж зареєструвала його у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр).
8. Згодом з приводу цього майна виник спір. Як убачається з рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 19 жовтня 2015 року, спір ініціювала ОСОБА_2 , яка просила за рішенням суду виселити з подарованої їй квартири громадянку ОСОБА_3 , яка проживала в одній з кімнат квартири. ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним, який обґрунтовувала тим, що позивач ОСОБА_1 не мав права дарувати частину квартири, яка йому не належала і перебувала в її користуванні.
9. Суд задовольнив зустрічний позов і визнав недійсним договір дарування квартири від 17 грудня 2014 року.
10. Зі змісту судового рішення видно, що вимог про скасування запису в Реєстрі ніхто з учасників спору не заявляв й суд відповідного рішення стосовно цих вимог не постановляв.
11. Після набрання судовим рішенням законної сили ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою зобов`язати відповідача внести до Реєстру запис про скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру. В основі такого звернення до суду, якщо зважити на контекст передумов, що передували цьому зверненню й фактично зумовили його, лежить воля, намір, бажання особи, яка вважає себе власником квартири, відновити до кінця (цілком) своє право власності на нерухоме майно, усунути перешкоди, які заважають здійснювати правоможності власника щодо цього майна. Однією з таких перешкод, як випливає з мотивації позовної заяви, є реєстраційний запис у Реєстрі про те, що це майно зареєстроване за ОСОБА_2 , який позивач вирішив скасувати.
12. Вимога скасувати реєстраційний запис спрямована насамперед проти скаржниці ( ОСОБА_2 ), яка за цим реєстраційним записом значиться власником спірного нерухомого майна (квартири).
13. За своєю правовою природою ця вимога є похідною від майнових вимог у цивільній справі про визнання договору дарування недійсним, спір щодо якого цивільний суд розглянув за правилами цивільного судочинства. Сутнісно вимоги про скасування в судовому порядку реєстраційного запису про право власності на нерухоме майно тісно пов`язані із цим майном, і якщо виникає цивільний спір про визнання недійсним правочину, на підставі якого відбулося перевласнення і державна реєстрація права власності на це майно, то в такому спорі вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, навіть і тоді, коли вони не були пред`явлені разом з основними вимогами про захист права власності, є (можуть бути) його складовою частиною, оскільки для повного відновлення права володіння та розпорядження квартирою необхідно припинити (скасувати) державну реєстрацію права власності за іншою особою та перереєструвати це право за особою, яка за рішенням суду відновила право власності на нерухоме майно.
14. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України за правилами цивільного судочинства розглядаються також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, коли цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
15. Підсумовуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду визначила, що вимоги позивача про скасування державної реєстрації прав ОСОБА_2 на нерухоме майно - квартиру є похідними від спору про визнання недійсним правочину дарування цієї квартири, який підлягав й був розглянутий загальним судом за правилами цивільного судочинства. Відтак можна зробити висновок, що за цими ознаками вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав на квартиру теж повинні (мають) розглядатися тим самим загальним судом й за правилами того самого судочинства, за яким розглядалися основні вимоги про визнання договору дарування недійсним.
16. Однак Велика Палата Верховного Суду не звернула уваги на те, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 19 жовтня 2015 року у справі № 523/1597/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2016 року, визнано недійсним договір дарування квартири від 17 грудня 2014 року, посвідчений відповідачем з реєстраційним № 393.
17. На виконання цього рішенням ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Трубачової Г. І. ( далі - нотаріус), зокрема, з вимогою про внесення зміни до Реєстру, оскільки вищезазначений договір дарування визнано недійсним.
18. Проте нотаріус відмовила у внесенні зміни до Реєстру, мотивуючи свою відмову тим, що звернення до суду про визнання правочину недійсним не супроводжувалося вимогою про застосування наслідків визнання правочину недійсним. Аналіз мотивувальної та резолютивної частин рішення суду про відсутність у ОСОБА_1 права власності на квартиру за правовстановлювальними документами (неправильно визначений розмір площі, на яку він справді має право власності) унеможливлює повернення попереднього правового стану (до вчинення правочину з квартирою) та відповідної реєстрації права власності позивача на квартиру за фіктивними відомостями. Повідомила також, що суд не встановив «добросовісність набувача, яка має дуже важливе значення» та/або позбавлення ОСОБА_2 права власності з відповідними змінами у державному реєстрі про право на нерухоме майно.
19. За змістом пунктів 1, 9 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.
20. Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 10 Закону № 1952?IV державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.
21. На підставі частини другої статті 26 Закону № 1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
23. Частиною першою статті 24 Закону України № 1952-IV передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав.
24. Зокрема, пунктом 5 частини першої цієї статті встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
25. Тобто у цій справі нотаріусом було відмовлено позивачу у внесенні зміни до Реєстру (скасування запису про реєстрацію квартири на ім`я ОСОБА_2 ) та відновлення за позивачем державної реєстрації речових прав на квартиру на підставі пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV.
26. У зв`язку із цим між позивачем, який звернувся на виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 19 жовтня 2015 року, що визнав недійсним договір дарування квартири від 17 грудня 2014 року, із заявою про реєстрацію прав на нерухоме майно, та нотаріусом як державним реєстратором, який відмовився вчинити реєстрацію прав на нерухоме майно, виник спір.
27. Окрім того, відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
28. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).
29. Отже, на момент звернення ОСОБА_1 до суду до компетенції адміністративних судів належали спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.
30. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
31. Таким чином, ОСОБА_1 звернувся до суду щодо оскарження дій нотаріуса як державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону № 1952-IV.
32. Спір у цій справі виник в результаті виконання нотаріусом своїх владно-публічних та управлінських функцій та відмови нотаріуса у внесенні змін до Реєстру на підставі Закону № 1952-IV тобто оскаржується невиконання нотаріусом вимог цього Закону.
33. А спір з приводу права власності на квартиру, запис про скасування державної реєстрації якого просив ОСОБА_1 , було вирішено судом, на виконання рішення якого позивач і звернувся до нотаріуса.
Отже, враховуючи те, що спір у цій справі не стосується речових прав на нерухоме майно, а виник виключно в результаті відмови нотаріуса як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями внести до Реєстру запис про скасування державної реєстрації прав ОСОБА_2 на підставі Закону № 1952-IV, тобто оскаржується невиконання нотаріусом вимог цього Закону, то такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Суддя В. В. Пророк
Окрема думка складена 07 грудня 2020 року.