Справа № 640/11597/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року м. Київ №640/11597/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

при секретарі судових засідань Гарбуз К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Шульц Трейд»
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

за участю представників:

- від позивача - Боброва К.Л.,

- від відповідача - Герасименко П.П.;

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шульц Трейд» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03 березня 2020 року, винесене на підставу Акту перевірки №161/26-15-05-04-01/39727902 від 11 лютого 2020 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням Товариство безпідставно позбавлено права для отримання бюджетного відшкодування ПДВ, а тому спірне ППР порушує його майнові права та інтереси і підлягає скасуванню в судовому порядку.

Натомість, згідно відзиву на позовну заяву, за доводами відповідача спірне ППР винесено на підставі висновків акту, складеного за результатами проведеної податкової перевірки позивача, якою встановлено відсутність підстав для бюджетного відшкодування заявленої Товариством суми ПДВ, а отже вимоги позивача не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував, зокрема з мотивів, викладених у поданому відзиві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, враховуючи доводи, пояснення та заперечення сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до наказу ГУ ДПС у м. Києві від 15 січня 2020 року №369, на підставі підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України уповноваженою особою відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Шульц Трейд» (код 39727902) з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за листопад 2019 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 11 лютого 2020 року №161/26-15-05-04-01/39727902, відповідно до висновків якого встановлено порушення ТОВ «Шульц Трейд» (надалі - Товариство) вимог пункту 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2019 року на суму 1191553,00 грн.

Так, за змістом акту від 11 лютого 2020 року №161/26-15-05-04-01/39727902 предметом перевірки була зокрема податкова декларація Товариства з ПДВ від 20 грудня 2019 року №, до показників додатка 3 якої (Розрахунок суми бюджетного відшкодування) включено суми податку на додану вартість по митних деклараціях за період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року на суму 1191553,00 грн.

В акті перевірки зазначено, що причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у жовтні 2018 року та січні 2019 року були придбання товарно-матеріальних цінностей та їх вивезення у лютому та квітні 2019 року.

У зв`язку з наведеним, в ході проведення перевірки директору Товариства ГУ ДПС у м. Києві вручався лист від 29 січня 2020 року №15772/10/26-15-05-04-01 з проханням надати інформацію щодо проведеної станом на 31 листопада 2019 року інвентаризації основних засобів та ТМЦ на підприємстві, а також з проханням повідомити відповідача про час та місце проведення інвентаризації в межах строків її проведення з метою присутності співробітника контролюючого органу під час інвентаризації.

У відповідь на вищевказаний запит відповідача, 03 лютого 2020 року Товариство надало ГУ ДПС у м. Києві матеріали самостійно проведеної вибіркової інвентаризації залишків ТМЦ станом на 31 січня 2020 року, зокрема: засвідчену копію наказу Товариства від 15 січня 2018 року №1 «Про призначення інвентаризаційної комісії»; засвідчену копію наказу Товариства від 31 січня 2019 року «Про проведення вибіркової інвентаризації»; протокол від 31 січня 2020 року №1п-2020 засідання інвентаризаційної комісії; інвентаризаційний опис від 31 січня 2020 року №1.

Відповідно до даних інвентаризаційного опису від 31 січня 2020 року №1 у Товариства станом на 31 січня 2020 року обліковувались в наявності ТМЦ на суму 2393531,00 грн. Згідно даних оборотно-сальдової відомості по рахунку 2811 Товариства за період з 12 жовтня 2018 року по 30 січня 2020 року у Товариства станом на 30 січня 2020 року обліковувались в наявності ТМЦ по митних деклараціях, суми ПДВ, з яких заявлені до відшкодування на суму 2393531,00 грн.

Однак через те, що Товариство не повідомило ГУ ДПС у м. Києві про час та місце проведення інвентаризації, за відсутності можливості провести інвентаризацію у присутності співробітника контролюючого органу, в акті від 11 лютого 2020 року №161/26-15-05-04-01/39727902 вчинено запис про неможливість підтвердження даних бухгалтерського обліку Товариства про наявні ТМЦ та, відповідно, використання придбаного товару у господарській діяльності.

Власне, вказана обставина, згідно акту перевірки та викладених у відзиві на позов доводів, і стала підставою для висновків уповноваженої особи відповідача про порушення Товариством пункту 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України щодо завищення суми бюджетного відшкодування за листопад 2019 року на 1191553,00 грн.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, останні у відповідності до пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України оскаржувались позивачем шляхом подання заперечення від 21 лютого 2020 року за вих. №197.

Попри це, рішенням відповідача від 02 березня 2020 року №40450/10/26-15-05-04-01 заперечення позивача залишено без задоволення, а висновки акту перевірки - без змін.

Надалі, на підставі висновків акту від 11 лютого 2020 року №161/26-15-05-04-01/39727902 ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 03 березня 2020 року №, яким Товариству зменшено задекларовану суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 1191553,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 297888,00 грн.

Також, не погоджуючись зі вказаним ППР відповідача, позивачем до Державної податкової служби України згідно пункту 56.3 статті 56 Податкового кодексу України подавалась скарга від 13 березня 2020 року за вих. №203, яка рішенням ДПС України від 13 травня 2020 року залишена без задоволення, а оскаржуване ППР - без змін, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Як вже зазначалось вище оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем на підставі висновків акту, складеного за результатами проведеної у відношенні Товариства документальної позапланової виїзної перевірки зокрема на підставі підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Згідно вказаної норми Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється, в тому числі, у разі подання платником декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Згідно положень пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

За пунктом 200.11 статті 200 Податкового кодексу України контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу.

Так, за пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Процедура бюджетного відшкодування ПДВ регламентована пунктами 200.7- 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7 статті 200 Податкового кодексу України).

До податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису відповідно до закону (пункт 200.8 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до матеріалів справи, згідно показників додатка 3 до податкової декларації з ПДВ за листопад 2019 року (декларація від 20 грудня 2019 року №) до бюджетного відшкодування Товариством включена сума з ПДВ по митних деклараціях з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року в розмірі 1191553,00 грн.

Заявлена до відшкодування сума ПДВ була сплачена Товариством при імпорті товарів та у відповідності до пункту 200.8 статті 200 і пункту 201.12 статті 201 Податкового кодексу України підтверджена митними деклараціями, копії яких наявні в матеріалах справи.

Також, заявлена до відшкодування сума ПДВ не перевищувала обчислену згідно пункту 200-1.3 суму, на яку Товариство мало право зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, що власне не заперечується відповідачем, зокрема в самому акті перевірки від 11 лютого 2020 року №161/26-15-05-04-01/39727902, та підтверджено матеріалами справи.

Відповідно, суд зауважує, що за наведеного вбачається виконання позивачем встановлених підпунктом «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України умов для бюджетного відшкодування ПДВ, адже відповідачем не заперечуються обставини фактичної сплати Товариством сум ПДВ як отримувачем товарів від свого постачальника, а також що заявлена позивачем сума до бюджетного відшкодування не перевищувала суму, обчислену згідно пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу, що в межах проведеної податкової перевірки у відношенні позивача, посадовою особою контролюючого органу окрім податкової декларації з ПДВ Товариства разом з додатками, перевірялись видані та отримані податкові накладні останнього, видаткові накладні, акти виконаних робіт, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), банківські виписки, платіжні доручення, оборотно-сальдові відомості, договори, контракти, а також митні декларації за відповідний період.

Щодо висновку відповідача про неможливість підтвердження даних бухгалтерського обліку Товариства про наявні ТМЦ та, відповідно, використання придбаного товару у господарській діяльності, суд зауважує на наступному.

Згідно листа ГУ ДПС у м. Києві від 29 січня 2020 року №15722/10/26-15-05-04-01 прохання відповідача провести Товариством інвентаризацію фактично наявних ТМЦ, основних фондів та інших активів у присутності співробітника ГУ ДПС у м. Києві, який здійснює перевірку, ґрунтувалось зокрема на положеннях підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України та пункту 7 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року №879, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за №1365/26142 (надалі - Положення).

Згадане Положення, відповідно до його пункту 1 розділу І, визначає порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення її результатів.

Згідно пункту 5 розділу І Положення, інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.

За пунктом 7 розділу І Положення проведення інвентаризації є обов`язковим, у тому числі на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. У цих випадках інвентаризація має розпочатися у термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цих органів, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.

В той же час, у відповідності до пункту 1 розділу ІІ Положення у разі проведення інвентаризації на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.

Як підсумок, аналіз вищенаведених приписів Положення свідчить про те, що проведення інвентаризації на вимогу уповноваженого органу є обов`язковим для суб`єкта господарювання, до якого звернута відповідна вимога.

Разом з тим, у разі проведення таким суб`єктом інвентаризації на вимогу уповноваженого органу можливість присутності посадової особи останнього допускається, але не є обов`язковою.

Оскільки матеріалами справи підтверджується виконання позивачем вимоги відповідача щодо проведення інвентаризації та надання йому відповідних документів, складених за результатами її проведення, а отже і виконання обов`язку, встановленого приписами цитованого вище Положення, відсутність можливості провести інвентаризацію у присутності співробітника контролюючого органу не може слугувати підставою для висновку про непідтвердження наявних ТМЦ у Товариства та, відповідно, використання останніх у господарській діяльності.

Зокрема, вказане також не може слугувати належним доводом на користь висновку про безпідставне завищення Товариством суми бюджетного відшкодування з ПДВ за відповідний період і, таким чином, порушення податкового законодавства в цій частині.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку - не спростував доводів відповідача та не надав належним чином допустимих і належних доказів щодо правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, а відтак наявні підстави для визнання заявлених позовних вимог такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Шульц Трейд» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03 березня 2020 року, винесене на підставу Акту перевірки №161/26-15-05-04-01/39727902 від 11 лютого 2020 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шульц Трейд» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 118, кв. 102, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) понесені витрати у вигляді судового збору у розмірі 21020,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко

Повний текст рішення складено 04 грудня 2020 року.