Справа № 591/1305/20
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 р.Справа № 591/1305/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського міського центру зайнятості на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Клименко Алла Яківна, вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська, 40030, повний текст складено 20.07.20 року по справі № 591/1305/20

за позовом ОСОБА_1

до Сумського міського центру зайнятості

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до Сумського міського центру зайнятості (далі - відповідач), в якій просив визнати протиправним та скасувати наказ Сумського міського центру зайнятості від 12.02.2020 року №НТ200212 в частині повернення ОСОБА_1 отриману допомогу по безробіттю за період з 15.01.2020 року по 22.01.2020 року в сумі 1889,87 грн., зобов`язати Сумський міський центр зайнятості здійснити виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 включно по 03.02.2020 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2020 року вказаний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано Наказ Сумського міського центру зайнятості від 12.02.2020 року №НТ200212 в частині повернення ОСОБА_1 (ПК № 00032) отриману допомогу по безробіттю за період з 15.01.2020 року по 22.01.2020 в сумі 1889,87 грн. Зобов`язано Сумський міський центр зайнятості здійснити виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 включно по 03.02.2020 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального права.

Зокрема, апелянт посилався на те, що висновок суду першої інстанції про неврахування Сумським міським центром зайнятості документів про реєстрацію ОСОБА_1 в органах державної податкової служби є помилковим, оскільки обставина обліку платником податків не має значення для встановлення початку зайнятості адвоката. Посилається на те, що дійсне свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 15.01.2020 у Базіль Р.В. підтверджує його спеціальний статус адвоката з 15.01.2020, що є несумісним зі статусом безробітного.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 23.05.2019 року позивач, ОСОБА_1 , отримав статус безробітного за особистою заявою у Сумському міському центрі зайнятості.

З 19.06.2019 року по 22.01.2020 року Сумський міський центр зайнятості населення здійснював виплату позивачу допомоги по безробіттю.

15.01.2020 року рада адвокатів Сумської області прийняла рішення про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

28.01.2020 року позивач склав присягу адвоката України та отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

04.02.2020 року ОСОБА_1 взятий на облік в Інспекції ДПС у м. Сумах Головного управління ДПС у Сумській області, як самозайнята особа та платник єдиного внеску.

11.02.2020 року Сумським міським центром зайнятості складено Акт «Про встановлення факту зайнятості та одержання матеріального забезпечення по безробіттю незаконним шляхом» стосовно ОСОБА_1 . Відповідачем прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 допомоги по безробіттю за період з 15.01.2020 року по 22.01.2020 року в сумі 1889,87 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із статтею 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного припиняється у разі, зокрема: зайнятості особи; подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг; встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини 3 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Відповідно до частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Зі змісту наведених норм вбачається, що умовою стягнення виплаченого забезпечення є умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними. Відтак, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, повинен довести вину застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги з безробіття.

Проте, Сумський міський центр зайнятості не довів умисного невиконання позивачем своїх обов`язків чи зловживання ними. Водночас, ОСОБА_1 самостійно повідомив відповідача про отримання ним свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та свою реєстрацію як само зайнятої особи в податковому органі.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

За приписами підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України.

Статтею 63 ПК України регламентовано загальні положення щодо обліку платників податків.

За приписами пунктів 63.1, 63.2 статті 63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Згідно з пунктом 178.1 статті 178 ПК України (яка регламентує оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність) особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

За приписами пунктів 65.2, 65.3 статті 65 ПК України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів. Для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання.

Відповідно до пункту 6.7 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 9 грудня 2011 року №1588, для взяття на облік фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у строк 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності, зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання; заяву за формою №5-ОПП; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, якщо заявник є адвокатом, який провадить адвокатську діяльність індивідуально.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4, частини першої статті 13 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Отже, проаналізувавши наведені вище положення ПК України та Закону №5076-VI, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у тому числі й адвокатську, підлягає взяттю на облік у контролюючому органі. Чинним законодавством встановлено стислі терміни для виконання обов`язку по реєстрації в контролюючих органах, а також юридична відповідальність за невиконання такого обов`язку. Поряд із тим особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою лише за умови, що вона не є найманим працівником. Такий висновок випливає із буквального тлумачення положень підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Сумський міський центр зайнятості у своїх поясненнях припинення реєстрації ОСОБА_1 , як безробітного, пов`язує із зміною статусу безробітного на статус зайнятої особи від дати видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність, і незалежно від отримання доходу від такої зайнятості.

За приписами ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» та п. 30 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2019 року №792, центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня початку зайнятості особи (дня працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору (контракту); дня укладення цивільно-правового договору про виконання робіт (надання послуг); дня забезпечення роботою самостійно; тощо), який змінює статус особи з безробітної на зайняту особу.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 отримавши свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю автоматично змінив свій статус на самозайняту особу, а 15 січня 2020 року є днем початку зайнятості особи, з огляду на наступне.

Законом №5076-VI передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання. Податковим кодексом України та Наказом Міністерства фінансів України від 9 грудня 2011 року №1588 надано десятиденний строк для реалізації права на індивідуальну адвокатську діяльність з моменту отримання документа, що посвідчує право на здійснення такого виду діяльності. Для здійснення адвокатської діяльності у вигляді юридичної особи Законом №5076-VI передбачено реєстрація відповідного статуту чи документ про прийняття адвоката у склад такої юридичної особи (адвокатського бюро чи об`єднання).

Отже, Законом №5076-VI визначено основні види адвокатської діяльності та різні підстави реалізації кожного з них, але прямо не встановлено день початку здійснення адвокатської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №5076-VI передбачено, що особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що закон не передбачає здійснення адвокатської діяльності до складання присяги та отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Отже, позивач не міг фактично здійснювати діяльність з 15.01.2020 року, з дня оформлення документа на право зайняття адвокатською діяльністю, оскільки дата складання присяги, отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України підтверджуються Довідкою ради адвокатів Сумської області від 28.01.2020 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Сумський міський центр зайнятості при прийнятті оскаржуваного наказу не встановив належним чином дату зміни статусу ОСОБА_1 з безробітного на самозайняту особу, не звернув увагу на наявність документів про реєстрацію в органах державної податкової служби та дотримання обов`язку по реєстрації індивідуальної адвокатської діяльності за приписами ст. 65 ПК України.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, Сумський міський центр зайнятості доказів здійснення адвокатської діяльності ОСОБА_1 з 15.01.2020 року по 03.02.2020 року не надав, відповідних норм права, що спростовували б позицію позивача у своїх усних та письмових поясненнях не навів.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що належним і достатнім доказом для встановлення дня початку здійснення адвокатської діяльності індивідуально та припинення Сумським міським центром зайнятості виплати допомоги по безробіттю по 03.02.2020 року є реєстрація ОСОБА_1 04.02.2020 як самозайнятої особи в контролюючому органі податкової служби.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумського міського центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08.07.2020 року по справі № 591/1305/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 04.12.2020 року