Справа № 440/4988/20
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4988/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 /надалі - позивач; ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 5 протоколу № 74 від 07.06.2019 року засідання комісії Міністерства оброни України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку з настанням інвалідності другої групи безтерміново, внаслідок отримання захворювання в період проходження військової служби, у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом згідно Порядку та на умовах призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності, звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 В обґрунтування позову позивач зазначив щодо безпідставності відмови відповідача у призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, внаслідок отримання захворювання в період проходження військової служби.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
28.09.2020 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача, у якому просить у задоволенні позовних відмовити з огляду на те, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та відповідно визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент. Так як інвалідність вперше встановлена позивачу у 1998 році до нього застосовуються положення постанови КМУ від 19.08.1992 №488. Зазначає, що на день звільнення позивача з військової служби 1968 року не існувало правової норми, яка б давала право ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги.
22.09.2020 від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких Полтавський ОВК просить залишити позовну заяву без розгляду, з висновком комісії Міністерства оборони України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги погоджується.
Суд зазначає, що питання пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом вирішувалося в ухвалі суду від 15.09.2020 при прийнятті позовної заяви до розгляду та відкритті провадження в адміністративній справі. Зокрема, судом зазначено, що оскільки закінчення строку звернення позивача до суду з даним позовом припало саме на період дії карантину, суд вирішив поновити позивачу строку звернення до суду з даним позовом.
А тому у задоволенні клопотання Полтавського ОВК про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.
30.09.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказує на право отримання вказаної грошової допомоги після звільнення з військової служби незалежно від часу настання інвалідності та часу звільнення з такої служби з посиланням на правові висновки у постанові Верховного Суду України від 27.02.2018 у справі №822/6118/15.
Відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто у порядку письмового провадження, у зв`язку з чим на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до військового квитка ОСОБА_1 , він в період з 01.09.1968 по 29.11.1968 проходив військову службу в Полтавському вищому військовому командному училищі зв`язку.
Згідно зі свідоцтвом про хворобу № 2863/911 від 18.11.1968 ОСОБА_1 отримав захворювання під час проходження військової служби.
Під час первинного огляду органами МСЕК, 03.02.1998 позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, отриманого при проходженні військової служби /а.с. 8/.
В подальшому ІІІ група інвалідності позивача декілька разів продовжена /а.с. 9-10/ та 03.10.2013 встановлена ІІ група інвалідності безстроково /а.с. 11/.
24.07.2017 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 зі заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу інвалідності внаслідок поранення, контузії при виконанні обов`язків військової служби.
Листом Полтавського ОВК від 07.08.2017 № 10/1573 позивачу повідомлено про те, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Тобто дія постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 та нова редакція статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинно інвалідність після 01.01.2014. У представлених позивачем документах (довідка МСЕК серія 10 ААА № 195232) після повторного огляду 03.10.2013 позивача визнано інвалідом другої групи, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби. Зазначено, що позивачу встановлено інвалідність до 01.01.2014, що не дає законодавчих підстав для призначення одноразової грошової допомоги.
Не погодившись із листом Полтавського ОВК, позивач звернувся до суду з позовом.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2019, яке набрало законної сили 11.04.2019, позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 у формі листа від 07.08.2017 № 10/1573 щодо відмови ОСОБА_1 у складенні висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги від 24.07.2017, з урахуванням висновків суду.
На виконання вказаного рішення суду комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум здійснено розгляд поданих позивачем документів.
Згідно пункту 5 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.09.2019 №74 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки на час встановлення заявнику ІІ групи інвалідності в 2013 пройшло більше ніж три місяці після звільнення зі служби /а.с. 22/.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_3 № 12/3219 від 11.11.2019 року ОСОБА_1 повідомлено про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги. /а.с. 21/
Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить із наступного.
У відповідності до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги - липень 2017 року) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ (в редакції, що діяла у липні 2017 року) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ.
Так, статтею 16 Закону №2011-XII, (в редакції чинній на момент встановлення позивачу інвалідності у 1998 році) було передбачено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Закону України №2011-XII Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 19.08.1992 №488, якою установлено умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум.
Пунктом 1 вказаної постанови (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності вперше - 1998) передбачено, що державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, проводиться Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Національній гвардії, Державному комітетові у справах охорони державного кордону, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною
Радою України.
Згідно пунктів 3, 4 постанови №488, розміри страхових платежів установлюються щорічно Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" за погодженням з Мінфіном під час формування державного бюджету на наступний рік. Страхові платежі сплачуються страхувальниками щомісячно до 25 числа в розмірі 1/12 частини річної суми.
Пунктом 6 Постанови №488 передбачено, що Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" виплачує страхові суми: а) у разі загибелі або смерті застрахованого його спадкоємцям у розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня на час загибелі або смерті; б) у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
З 10.05.2006 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" від 04.04.2006 №3597-1V, яким Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" викладено у новій редакції та визначено нові умови державного страхування і виплати в разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, каліцтва) або захворювання чи інвалідності військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та призваних на збори військовозобов`язаних.
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 41 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" (в редакції Закону України від 04.04.2006 №3597-IV) у разі каліцтва, заподіяного військовослужбовцю під час виконання службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, і призначається пенсія по інвалідності. Військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, каліцтва) або захворювання чи інвалідності за умов, передбачених частиною третьою цієї статті, виплачується одноразова грошова допомога в порядку, визначеному Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Законом України від 03.11.2006 №328-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб", який набрав чинності з 01.01.2007, статтю 16 Закону №2011-XII викладено у наступній редакції:
"Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.
1.У разі загибелі (смерті) військовослужбовця Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, який перебував на кадровій військовій службі або проходив військову службу за контрактом, під час виконання ним обов`язків військової служби сім`ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
2.У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
3.У разі загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори або для проходження служби у військовому резерві, під час виконання ним обов`язків військової служби сім`ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) виходячи з окладу за військовим званням у запасі та максимального окладу за посадою, до якої він був приписаний в запасі, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
4.У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, проходить службу у військовому резерві, під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження зазначених зборів, служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення на умовах, визначених пунктом 3 цієї статті.
5.У разі загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби під час виконання ним обов`язків військової служби, сім`ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога у розмірі десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
6.У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
7.У всіх випадках розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця не повинен бути меншим від 100-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на час виплати цих сум.
8.Визначення ступеня втрати працездатності військовослужбовцем, військовозобов`язаним або резервістом у період проходження військової служби (зборів), служби у військовому резерві у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
9.Якщо військовослужбовці, військовозобов`язані або резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, проходять службу у військовому резерві, та члени їх сімей одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цією статтею, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими законами, виплата відповідних грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором особи, яка має право на отримання таких виплат".
Відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.05.2008 №499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб".
Пунктом 2 цієї постанови встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Пунктом 3 вказаної постанови передбачено завершити виплату страхових сум за страховими випадками, що сталися до 01 січня 2007 року, відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року №488, а також одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284 (Офіційний вісник України, 2007 рік, №14, ст. 532).
З системного аналізу правових норм убачається, що у разі встановлення особі інвалідності, що пов`язана із виконанням ним обов`язків військової служби до січня 2007 року, призначення та виплата такій особі страхових платежів здійснюється в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання таких платежів.
При цьому, за змістом положень Закону № 2011-XII, днем виникнення права на отримання гарантованих виплат у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності набув право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням на умовах, визначених Постановою № 488.
Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/107, від 26 жовтня 2018 року у справі № 820/2504/18, від 21 липня 2020 року у справі № 500/1257/17 та від 30 липня 2020 року у справі № 802/1005/17-а.
На зміну обсягу прав особи у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема на отримання одноразової грошової допомоги, може впливати настання обставин, з якими законодавство прямо пов`язує рівень соціального захисту, зокрема зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, що передбачено Порядками № 499 та № 975.
Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 22 березня 2018 року у справі № 278/307/17, відповідно до якої законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги. "Обов`язкове особисте державне страхування" та "одноразова грошова допомога" є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відтак, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 161/18555/17.
Як свідчать обставини справи, позивачу вперше встановлена інвалідність з 03.02.1998, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК №000464, а тому у період встановлення інвалідності діяла постанова уряду №488, яка регулювала порядок здійснення особам, що отримали інвалідність під час виконання обов`язків військової служби, гарантованих державою виплат.
У подальшому ІІІ група інвалідності позивача періодично підтверджувалася, а з 03.10.2013 Білоцерківському встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10ААА №195232.
Таким чином встановлення позивачу ІІ групи інвалідності мало місце 03.10.2013. З цього моменту у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги і саме станом на цей час підлягало застосування законодавство, яке визначає право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги.
Відповідно до частини 6 статті 16 Закону №2011-ХІІ виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі встановлення інвалідності можливе лише в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з неї.
Оскільки позивач звільнений з військової служби 29.11.1968, ІІ група інвалідності йому встановлена 03.10.2013 - значно пізніше (через 45 років) ніж через три місяці після звільнення з військової служби, а тому позивач не набув право на отримання одноразової грошової допомоги.
За таких обставин, правові підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2004 відсутні.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2020 року у справі № 642/199/17.
Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач в період з лютого 1998 року по липень 2017 року не вчинив жодних дій для реалізації свого права на отримання виплати страхових сум за страховим випадком, що стався до 01 січня 2007 року та для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 03.10.2013.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Ураховуючи наведене, проаналізувавши норми законодавства та надавши оцінку наявним доказам у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити з задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168, ), третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Головуючий суддя К.І. Клочко