Справа № 280/2314/20
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 грудня 2020 року Справа № 280/2314/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» (69013, м. Запоріжжя, вул. Військбуд, 124)

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» (далі позивач або ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ») до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.12.2019 №, що прийнято відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» посилається на те, що висновки контролюючого органу про безтоварність господарських операцій з контрагентом позивача ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» та, як наслідок, придбання товару з джерела невідомого походження, викладені в акті документальної позапланової виїзної перевірки, є безпідставними з огляду на документальне підтвердження таких операцій первинними документами. Також зазначає, що виникнення у платника податку на додану вартість право на податковий кредит не може ставитися в залежність від дотримання іншими суб`єктами господарювання вимог податкового законодавства. Крім того, вважає посилання контролюючого органу в акті перевірки на те, що контрагент позивача є фігурантом кримінального провадження, безпідставними, з огляду на те, що податковим органом не надано відповідного судового рішення, яким встановлена вина посадових осіб ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА», або судового рішення про визнання недійсним правочину, укладеного із позивачем. Також наполягає, що складання товарно-транспортних накладних при перевезенні товару власним автотранспортом у межах власної господарської діяльності не є обов`язковим, натомість підприємством складено подорожні листи, зауваження до яких також є безпідставними, оскільки законодавством не установлюється їх форма. Вказує, що за результатами спірних операцій контрагентом позивача складено податкові накладні та зареєстровано їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, що є достатньою підставою для визнання податкового кредиту ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ». Зазначає, що контролюючий орган має право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки, проте таким правом відповідач не скористався. Крім того, вказує на наявність розбіжностей в описовій частині та у висновку акту перевірки. Із посиланням на норми Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вважає податкове повідомлення-рішення від 12.12.2019 № протиправним та просить його скасувати.

Ухвалою суду від 07.04.2020 відкрито провадження у справі №280/2314/20; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 28.04.2020 №19729), в якому зазначає про наявність порушень позивачем вимог податкового законодавства, які відображено в акті перевірки від 11.11.2019 №95/08-01-04-02/07917635. Вказує, що до перевірки надані подорожні листи службового автотранспорту ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ», у яких не зазначено повну адресу пунктів навантаження по маршруту, відсутня інформація про контрагентів - постачальників товарів та відсутня інформація про супровідні документи (видаткові накладні) на перевезені товари, отримані від контрагентів-постачальників. Також, Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 13.11.2017 №00003630 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 205 КК України, в ході якого встановлено, що ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» сформувало податковий кредит за рахунок купівлі груп товарів, у підприємств з ознаками фіктивності, серед яких ТОВ «Бертон Пром», ТОВ «Виделка», ТОВ «Компанія Детек-Сервіс», ТОВ «Укр Анро-М», ТОВ «Еліта-Буд капітал» та інші, на загальну суму 47,1 млн. ПДВ. В свою чергу, перевіркою встановлено, що позивач декларував придбання у ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» мікросхем, конденсаторів, діодів, транзисторів, резисторів, трансформаторів, підшипників тощо, які фактично являються товаром невідомого походження, так як відсутнє його придбання у ланцюгах постачання або виробництва. Від оперативного управління ДФС у Запорізькій області отримані відповіді на надані запити про встановлення місцезнаходження постачальників товару для ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА», з яких вбачається їх відсутність за адресою реєстрації. Крім того, контрагенти-постачальники ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» не є виробниками або імпортерами товару; проведеним аналізом отриманих та виданих податкових накладних встановлено, що вони реалізують на адресу ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» групу товарів, що не придбавалися у постачальників, чим маніпулюють податковою звітністю. З урахуванням викладеного вважає, що ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» не могло фактично здійснити господарські операції із постачання товару ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ», що вказує на формування позивачем податкового кредиту з ПДВ за рахунок надходження товарів з джерел невідомого походження. У задоволенні позову просить відмовити.

30.04.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №20184), в якій він спростовує аргументи контролюючого органу

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Державне підприємство «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» () зареєстровано в якості юридичної особи. Основним видом економічної діяльності позивача є виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устатковання (код КВЕД 30.30).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.8 п. 78.1, п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України, на підставі наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 17.10.2019 №485 та направлення від 18.10.2019 №35 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» () з питання достовірності нарахування від`ємного значення з податку на додану вартість за серпень 2019 року, за результатами якої складено акт від 11.11.2019 №95/08-01-04-02/07917635.

Перевіркою встановлено порушення ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» вимог пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) (рядок 21 декларації з ПДВ за серпень 2019 року) на суму 221 985,00 грн.

Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що господарські взаємовідносини позивача із ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» не мали реального характеру, що вказує на формування ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» податкового кредиту з ПДВ за рахунок надходження товарів з джерела невідомого походження.

Так, до перевірки товарно-транспортні накладні по взаємовідносинам із ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» не надавались, умови Договору від 12.01.2017 №4370/3/2017 щодо транспортування Продавцем поставленого товару власним автотранспортом та за власний рахунок не виконувались. При цьому, у наданих до перевірки подорожніх листах службового автотранспорту не зазначено повну адресу пунктів навантаження по маршруту, відсутня інформація про контрагентів-постачальників товарів та відсутня інформація про супровідні документи (видаткові накладні) на перевезені товари, отримані від контрагентів-постачальників.

Також, ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» є фігурантом кримінального провадження від 13.11.2017 №00003630, відкритого за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 205 КК України, досудове розслідування якого здійснюється Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України.

Крім того, згідно баз даних ДФС України встановлена відсутність придбання по ланцюгу товарів, що реалізовані ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» на адресу ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ».

Позивач не погодився із висновками акту перевірки та подав до ГУ ДПС у Запорізькій області заперечення (вих. від 28.11.2019 №12/3293), на які надано відповідь від 09.12.2019 №19930/10/08-01-04-02-10 про залишення висновків акту перевірки від 11.11.2019 №95/08-01-04-02/07917635 без змін.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області винесено податкове повідомлення-рішення від 12.12.2019 № форми «В4», яким позивачу визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду серпень 2019 року, у розмірі 221 985,00 грн.

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 12.12.2019 № до ДПС України, рішенням якої від 28.02.2020 №7692/6/99-00-08-05-02-06 скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» звернулось до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом норм пп. 200.1, пп. 200.4 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

У свою чергу, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг. (пп. а) п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, серед іншого, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Згідно з підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання товарів будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В силу норм п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХIV (далі - Закон №996-ХIV).

Відповідно до ст. 1 цього Закону (тут та надалі - в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За змістом частин 1 та 2 ст. 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У свою чергу, згідно ч. 3 ст. 9 цього Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновків про те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

Дані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19.03.2019 у справі №826/9534/17 та від 26.02.2019 у справі №826/1536/18. Окрім того, у своїх постановах від 19.03.2019 у справі №826/9534/17, від 20.10.2020 у справі № 806/705/15, від 10.11.2020 № 822/6302/15 Верховний Суд відзначив те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

З матеріалів справи судом встановлено, що 12.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» (Продавець) та Державним підприємством «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу №1370/3/2017, відповідно до умов якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця товар в номенклатурі, кількості та по ціні, що вказані в договорі та специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору. Покупець, у свою чергу, зобов`язується прийняти цей товар і сплатити за нього визначену грошову суму. (п. 1.1. Договору). Продавець здійснює поставку товару своїм автотранспортом та за власний рахунок. Місце поставки (передачі) товару: м. Запоріжжя, ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ», вул. Військбуд, 124, або склад автоперевізника «Нова пошта» (склад №2 м. Запоріжжя). Ціна поставки входить до вартості товару (п. 2.2. Договору).

02.01.2019 Сторонами укладено Додаткову угоду №020119 до Договору купівлі-продажу №1370/3/2017, відповідно до якої п. 2.4. Договору викладено у наступній редакції: «…За потреби доставка товару від Продавця в межах м. Запоріжжя може здійснюватися Покупцем власним транспортом». (т. 5, а.с. 31).

Відповідно до зазначеного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» поставило Державному підприємству «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» товар (мікросхеми, транзистори, ПРФ-4М фару, БАНО-7 КР Огонь, автоматичний радіомаяк, конденсатори, резистори, підсилювач, автомати захисту, лічильник часу електромеханічний, фільтри, приймач повітряного тиску, діоди, перемикачі, реле, підшипники, трансформатор, утримувачі запобіжника, запобіжник, субблоки, тумблери, роз`єм, лампи, щітку електричну, сельсін, датчик, кнопку, НАЗ-7М НМ-9229-0 носимий авар. запас, індикатор), на підтвердження чого в матеріалах справи містяться копії наступних документів: видаткових накладних (т. 2, а.с. 61 154); рахунків фактур та платіжних доручень (т. 2, а.с. 155 194); картокобліку матеріальних засобів (т. 2, а.с. 195 236; т. 3, а.с. 1 91); податкових накладних, складених ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА», із доказами направлення до Єдиного реєстру податкових накладних (т. 1, а.с. 110 243; т. 2, а.с. 1 60); подорожніх листів (т. 3, а.с. 176 205); контрольних карток вхідного контролю (т. 3, а.с. 206 235; т. 4, а.с. 1 250; т. 5, а.с. 23). Крім того, на підтвердження переміщення товару позивачем надано витяги з Журналу реєстрації переміщень товарно-матеріальних цінностей та транспорту на територію об`єкта, що охороняється, через КПП №1 по пропуску транспорту за період з 01.02.2019 по 23.05.2019 та з 24.05.2019 по 10.09.2019, що ведеться охоронною організацією ТОВ «Штемп» та Договір про надання охоронних послуг від 27.11.2015, укладений позивачем із ТОВ «Штемп» (т. 3, а.с. 27 173), а також списки транспортних засобів позивача (т. 3, а.с. 174, 175).

Дослідивши та проаналізувавши зміст перелічених вище документів у сукупності, суд вважає, що такі первинні документи в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Також суд враховує і ту обставину, що ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» по взаємовідносинам із позивачем за спірний період складено та направлено до ЄРПН податкові накладні, а згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Факт реєстрації податкових накладних у ЄРПН податковою не спростовано.

Доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань, відповідачем до суду не надано.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява №803/02),"Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Отже, враховуючи, що юридична відповідальність носить індивідуальний характер, суд також не бере до уваги посилання контролюючого органу на те, що згідно баз даних ДФС України встановлена відсутність придбання по ланцюгу товарів, що реалізовані ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» на адресу ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ».

Дефектність та наявність ознак фіктивності контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність самих господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом при встановленні реальності або нереальності господарської операції, наявності або відсутності в ній ділової мети, яка за змістом пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції на отримання позитивного економічного ефекту.

Щодо посилань контролюючого органу на те, що ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» є фігурантом кримінального провадження від 13.11.2017 №00003630, відкритого за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 205 КК України, досудове розслідування якого здійснюється Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України, слід зазначити про таке.

В силу норм ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також ч. 1 і 2 ст. 73 та ч. 2 ст. 74 зазначеного Кодексу визначено, що належними є саме докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У свою чергу ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд зазначає, що належним доказом порушення платником податкового законодавства України може бути вирок суду, в якому досліджено та надано оцінку діяльності підприємства, а також встановлено порушення таким підприємством/посадовими особами вимог чинного законодавства України.

В даному випадку, за відсутності вироку суду, набравшого законної сили, яким би встановлювалася фіктивність контрагента ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» і формування ним в адресу позивача податкового кредиту за начебто поставлені товари, які в дійсності не постачалися, посилання контролюючого органу лише на фігурування ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» в кримінальному провадженні не є належними доказами у справі та не спростовують висновків суду про реальність господарських операції позивача.

Крім того, стосовно посилань відповідача на наявність ознак фіктивності у контрагентів ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» суд вважає за необхідне наголосити, що предметом позапланової перевірки були взаємовідносини ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» із ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА», а не ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» з іншими підприємствами.

Суд також відхиляє зауваження контролюючого органу про ненадання підприємством товарно-транспортних накладних, які б підтверджували транспортування товару від постачальника на адресу позивача, з огляду на наступне.

Товарно-транспортна накладна є єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичним документом, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку. Водночас, ТТН не належать до первинних документів, які обов`язково мають бути надані при підтвердженні реальності операцій з постачання товарів, та за відсутності яких платник позбавляється права на формування податкового кредиту, а тому суд вважає необґрунтованими доводи податкової в цій частині.

Разом із тим, позивачем як контролюючому органу так і суду, на підтвердження факту транспортування придбаного товару, надано подорожні листи; при цьому, суд не приймає зауваження відповідача щодо їх змісту та форми з огляду на те, що подорожній лист не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Суд також зазначає, що наявність або відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.04.2020 у справі №815/7235/15.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Суд у цій справі також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивачем правомірно відображено у бухгалтерському та податковому обліку відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА», тому, висновки акта перевірки від 11.11.2019 №95/08-01-04-02/07917635 стосовно завищення ДП «ЗДАРЗ «МІГРЕМОНТ» від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації з ПДВ за серпень 2019 року) на суму 221 985,00 грн. є помилковими, а податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 12.12.2019 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 12.12.2019 №.

3. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 329 (три тисячі триста двадцять дев`ять) гривень 78 копійок присудити на користь Державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» (69013, м. Запоріжжя, вул. Військбуд, 124; ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 04.12.2020.

Суддя Ю.П. Бойченко