Справа № 320/1522/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року № 320/1522/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Турчанінова, 7) та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (01601, м. Київ, вул. Жилянська, 58-Б), в якому просить суд:

- скасувати наказ від 10.06.2019 № 25/ос/к "Про звільнення ОСОБА_1 ", виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області;

- поновити позивача на посаді помічника судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.06.2019 по день прийняття судового рішення з розрахунку 832, 00 грн. за кожний робочий день вимушеного прогулу;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом № 25/ос/к від 10.06.2019 його було звільнено з посади помічника судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з 10.06.2019, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Позивач вважає його звільнення незаконним, а оскаржуваний наказ таким, що не відповідає чинному законодавству та грубо порушує його трудові права. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 23 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження по справі без виклику сторін та проведення судового засідання і запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

09 квітня 2020 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області надало через канцелярію суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просило суд відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх безпідставністю, оскільки на час звільнення позивача керівнику апарату суду було подано подання судді про звільнення позивача з посади помічника судді.

15 квітня 2020 року від Білоцерківського міськрайонного суду Київської області через канцелярію суду надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки станом на час звільнення позивача із займаної посади було наявне подання судді на увільнення позивача з посади помічника судді.

17 квітня 2020 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач не погодився з думкою відповідача, що викладена у відзиві та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 з 02.10.2006 працював в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області на посадах судового розпорядника, помічника судді, додаткового помічника судді.

Відповідно до наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2018 № 23/ос/г "Про тимчасове переведення у порядку відрядження до Білоцерківського міськрайонного суду суддю Ларіну О.В. " суддя Ларіна О.В. є такою, що приступила до виконання повноважень судді Білоцеркіського міськрайонного суду Київської області, як тимчасово переведена у порядку відрядження з Куйбишевського районного суду м. Донецьк.

Наказом керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 44б/ок/к від 03.08.2018, за поданням судді Ларіної О.В. на час виконання нею повноважень судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позивач був призначений на посаду помічника судді.

20 листопада 2018 року суддя Ларіна О.В. у зв`язку із великим навантаженням, різницею в типах особистостей та стилю роботи в команді звернулась до керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з поданням про заміну основного помічника судді ОСОБА_1 та призначення на посаду основного помічника судді Сухомлин А.В .

На підставі зазначеного подання та заяви Сухомлин А.В. , керівником апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області був виданий наказ № 66/ос/к від 20.11.2018, відповідно до якого з 20.11.2018 на час виконання суддею Ларіною О.В. повноважень судді цього ж суду, Сухомлин А.В. призначено на посаду помічника судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ларіної О.В .

Також, 20.11.2018 суддя Ларіна О.В. звернулась до керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з поданням про призначення на посаду додаткового помічника судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Олефір О.А. з 20.11.2018.

Наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 15/од/к від 20.11.2018 у зв`язку з зростанням рівня судового навантаження на працюючих суддів, було тимчасово закріплено за суддею Ларіною О.В. додаткового помічника судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Олефір О.А.

Як встановлено судом, жодного наказу про звільнення, переведення чи про заміну основного помічника судді ОСОБА_1 як станом на 20.11.2018 так і станом на 09.06.2019 не існувало.

Відтак, починаючи з 20.11.2018 до судді Ларіної О.В. було прикріплено два основних помічника ( ОСОБА_1 та Сухомлин А.В. ) та один додатковий помічник ( Олефір О.А. )

07 червня 2019 року суддею Ларіною О.В. було повторно подано керівнику апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області подання про увільнення помічника ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 ст. 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», змін до Положення про помічника суді судів загальної юрисдикції з 07 червня 2019 року.

10 червня 2019 року позивачеві у зв`язку із поданням судді Ларіної О.В. про увільнення ОСОБА_1 з посади помічника судді було запропоновано перейти на вакантну посаду діловода Білоцерківського міськрайонного суду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 10.06.2019 від запропонованої посади відмовився оскільки дана посада є нижчою за посаду помічника судді.

Наказом керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 25/ос/к від 10.06.2019, ОСОБА_1 було звільнено з посади помічника судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з 10.06.2019, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

Вважаючи своє звільнення незаконним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відтак, предметом даного спору є правомірність звільнення позивача з посади помічника судді за поданням судді.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини 1статті 92 Закону України «Про державну службу» до посад патронатної служби належать посади помічників суддів.

На підставі частини першої статті 1Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 889-VIII посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Відповідно до пункту 18 частини третьої статі 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону не поширюється на працівників патронатних служб.

Частиною першою статті 92 Закону № 889-VIII визначено, що до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.

На підставі частин другої - четвертої статті 92 Закону № 889-VIII працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений.

Особливості патронатної служби в судах, органах та установах системи правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів (частина четверта статті 92 Закону № 889-VІІІ).

Відповідно до частини першої статті 157 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402) кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника (помічників) судді, затвердженим Радою суддів України.

На підставі частини третьої статті 157 Закону №1402 судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Відповідно до вимог Законів України "Про судоустрій і статус суддів", Про державну службу" розроблено Положення про помічника судді, яке затверджено рішенням Ради суддів України 18 травня 2018 року №21 (далі - Положення), яке визначає єдині засади й умови діяльності, правовий статус особи, яка займає посаду помічника судді.

Пунктом 1 Положення визначено, що відповідно до частини першої статті 157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України. Правовий статус, умови діяльності помічників судді визначаються Законом України "Про судоустрій і статус суддів", статтею 92 Закону України "Про державну службу", нормативно-правовими актами з питань оплати праці працівників патронатних служб і цим Положенням.

Посади помічників судді належать до посад патронатної служби, на які не поширюється дія Закону України "Про державну службу", крім статті 92 Закону України "Про державну службу".

Згідно пункту 2 Положення, помічник судді - це працівник патронатної служби у суді, який забезпечує виконання суддею повноважень щодо здійснення правосуддя.

На підставі пункту 5 Положення на помічника судді поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41, 43-1, 49-2 та частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до пункту 7 Положення, судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Як визначено у пункті 8 Положення, помічник судді призначається на посаду на строк повноважень безпосереднього керівника та не довше ніж на період перебування безпосереднього керівника у штаті суду.

Призначення на посаду помічника судді здійснюється на підставі письмового подання судді без конкурсного відбору наказом керівника апарату відповідного суду.

Суд звертає увагу на те, що жодними із зазначених приписів чинного законодавства, на дату виникнення спірних правовідносин, не було передбачено обов`язку подання суддею саме мотивованого подання чи то про звільнення чи то про призначення помічника судді.

Водночас необхідність подання саме мотивованого подання судді про звільнення помічника було передбачено у пункті 19 розділу ІІ Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради суддів України 25.03.2011 № 14, яке втратило чинність згідно з рішенням Ради суддів України від 18 травня 2018 року № 21.

Відтак твердження позивача про необхідність подання саме мотивованого подання про звільнення помічника судді є лише припущенням позивача.

Крім цього, як встановлено судом, подання судді Ларіної О.В. від 20.11.2018 про заміну позивача містило мотиви.

Слід зазначити, що помічник судді може бути звільнений з посади за наказом керівника апарату суду в порядку, визначеному законодавством про працю, на підставі або заяви про звільнення за власним бажанням, або за поданням судді, в тому числі в зв`язку з дискредитацією помічника судді (вчинення такого проступку помічником, що підриває довіру та авторитет судової влади, суду та/або конкретного судді в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби в якості помічника судді), або у випадках, визначених пунктом 11 цього Положення чи в порядку врегулювання конфлікту інтересів згідно із законодавством (пункт 12 Положення).

Згідно з пунктом 11 Положення, у разі тривалої (понад два місяці) відсутності судді (соціальна відпустка, відрядження, відсторонення від посади тощо), а також з моменту закінчення (припинення) повноважень судді з відправлення правосуддя з визначених законом підстав або звільнення судді з займаної посади (…) помічника (помічників) судді за його (їх) згодою за наказом керівника апарату суду може бути переведено на іншу посаду працівника апарату суду, яка не належить до посад державної служби.

Крім того, у зазначених випадках на такого (таких) помічника (помічників) судді може на певний строк у встановленому законом порядку покладатися виконання повноважень додаткового помічника іншого судді (суддів), у якого (яких) найбільше судове навантаження, про що на підставі подання відповідного судді та особистої заяви помічника судді видається наказ керівника апарату суду.

Жодних доказів покладення на позивача виконання повноважень додаткового помічника іншого судді (суддів) після 20.11.2018 матеріали справи не містять.

Також, у разі відсутності згоди помічника (помічників) судді на переведення на іншу посаду працівника апарату суду чи виконання повноважень додаткового помічника іншого судді, або за умови неможливості переведення працівника за його згодою на посаду помічника судді або іншу посаду в апараті суду він (вони) підлягає (підлягають) звільненню з посади на підставі пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що звільнення помічника судді відбувається на підставі: або заяви про звільнення за власним бажанням, або за поданням судді, або у випадках, визначених пунктом 11 цього Положення чи в порядку врегулювання конфлікту інтересів згідно із законодавством.

Крім цього, правовий статус помічників суддів має комплексний характер, що зумовлений перебуванням вказаних осіб по суті у трудових відносинах із Державою, зокрема її судовою гілкою влади, тому внесення змін до статусу вказаних осіб та особливості проходження служби на цих посадах, порядок зайняття, звільнення з посад, відбувається саме на законодавчому рівні.

Суд зазначає, що, в даному випадку, норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Таким чином, питання про звільнення особи, яка займала посаду помічника судді, вирішувалося на підставі спеціального нормативно-правового акту (Положення) та з дотриманням трудових та соціальних гарантій, передбачених трудовим законодавством (Кодексом законів про працю).

Як встановлено судом, станом на 10.06.2019 посада помічника (додаткового помічника) судді відносилася до патронатної служби, тобто, не належала до державної служби, а, тому, відповідно, на спірні правовідносини не поширювалася дія Закону України «Про державну службу», у той же час поширювалася дія гарантій, передбачених КЗпП України.

На час звільнення позивача із займаної посади повноваження судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ларіної О.В. не були припинені, ця суддя не звільнена із посади судді вказаного суду.

Позивач залишався помічником судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ларіної О.В. без визначення строку відповідно до подання судді від 203.08.2018 на час виконання нею повноважень судді цього суду.

Як вже було зазначено судом, 20 листопада 2018 року суддя Ларіна О.В. звернулась до керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з мотивованим поданням про заміну основного помічника судді ОСОБА_1 та 07 червня 2019 року суддею Ларіною О.В. було подано керівнику апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області подання про увільнення помічника ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 ст. 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», змін до Положення про помічника суді судів загальної юрисдикції.

Відтак матеріали справи містять два подання судді одне із яких містило мотиви судді.

Як вже було зазначено судом, особливості патронатної служби в судах, органах та установах системи правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів та Кодексом законів про працю в Україні..

Згідно з ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

При цьому статтями 40 та 41 КЗпП України встановлено перелік підстав для припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Разом з цим, відповідно до п. 9 ч.1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами.

Системний аналіз викладеного дозволяє дійти висновку, що у трудових правовідносинах, що виникають при проходженні патронатної служби помічниками суддів, звільнення помічників суддів відбувається в тому числі з підстав, передбачених іншими законами (п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), якою в даному випадку є подання судді (ст. 157 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

При цьому, законодавець окремо передбачив можливість припинення трудового договору за приписами спеціальних законів (п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), що є окремою підставою для припинення трудового договору та ніяк не пов`язано зі звільненням за ініціативою власника в порядку ст. 40, ст. 41 КЗпП України, п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Суд зазначає, що зазначені правові механізми припинення трудового договору є абсолютно різними по своїй суті.

Так, механізм звільнення помічника судді за приписами п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України в сукупності зі ст. 157 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачає відсутність вираженої волі з боку власника або уповноваженого органу, та наявність волі відповідного судді, яка оформлена поданням про звільнення помічника. Керівник апарату відповідного суду у вказаному механізмі не виражає ініціативи у звільненні особи (помічника) з займаної посади, а є лише виконавцем подання - посадовою особою, що надає поданню судді (який не є працівником апарату суду) матеріальної форми наказу, який має юридичну силу для апарату відповідного суду.

Як зазначалось вище, звільнення особи у відповідності до правил спеціального закону на підставі п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та відповідної статті такого спеціального закону не може бути ототожнене зі звільненням особи за ініціативою власника або уповноваженого ним органу управління на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позивач був звільнений з посади помічника судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ларіної О.В. за приписами спеціального закону на підставі подання судді Ларіної О.В .

При цьому, як встановлено судом та не заперечується учасниками процесу, позивачеві була запропонована перед звільненням вакантна посада від якої позивач відмовився.

Водночас суд вважає неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству формулювання причин звільнення позивача, викладеного в оскаржуваному наказі.

Відповідно до частини третьої статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992, «Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Так, позивача було звільнено відповідно до пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, водночас вірним формулюванням причини звільнення позивача є п.9 ст. 36 КЗпП України, ч.3 ст.157 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», абз.2 ч.3 ст.92 Закону України «Про державну службу», п.п.7, 12 Положення про помічника судді за поданням судді.

На підставі викладеного суд вважає, що наказ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2019 № 25/ос/к "Про звільнення ОСОБА_1 " є протиправним в частині формулювання причини звільнення .

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Білоцерківський міськрайонний суд Київської області внести зміни до п.1 наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 25/ос/к від 10 червня 2019 року "Про звільнення ОСОБА_1 " щодо формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , вказавши «відповідно до пункту 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України» замість «відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України».

Оскільки вимоги позивача про поновлення на посаді помічника судді, стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди є похідними вимогами від вимоги про скасування наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2019 № 25/ос/к "Про звільнення ОСОБА_1 ", суд дійшов висновку, що відмова у задоволенні первинної позовної вимоги є підставою для відмови у задоволенні і похідних від неї вимог.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, оскільки суд дійшов висновку про необхідність зміни формулювання причини звільнення в оскаржуваному наказі.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним наказ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 25/ос/к від 10 червня 2019 року "Про звільнення ОСОБА_1 " в частині формулювання причини звільнення «відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку із закінченням строку трудового договору».

Зобов`язати Білоцерківський міськрайонний суд Київської області внести зміни до п.1 наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 25/ос/к від 10 червня 2019 року "Про звільнення ОСОБА_1 " щодо формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , вказавши «відповідно до пункту 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України» замість «відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України».

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 03.12.2020.

Суддя Панченко Н.Д.