Справа № 160/9186/20
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2020 року Справа № 160/9186/20
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні,-
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги при звільненні та заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з серпня 2017 року по липень 2020 року у розмірі 5110,72 грн.;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 08.07.2020 р. по день постановлення рішення у справі, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати 825,77 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 р. відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання письмового відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову.
03.09.2020р. від відповідача до суду надійшло клопотання про продовження строку для підготовки та подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2020р. клопотання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про продовження процесуального строку задоволено та продовжено строк для виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 р. на 10 днів з моменту отримання даної ухвали.
10.09.2020р.на виконання вимог ухвали суду від 11.08.2020 р. відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку необґрунтованими, так як норми спеціального закону не містять застережень щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні не в день звільнення, одноразова грошова допомога при звільненні позивачу була виплачена в повному обсязі, а також враховуючи відсутність заборгованості за службу в нічний час.
23.09.2020р. позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Також, надав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2020р. витребувано у Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області додаткові докази.
23.10.2020р. Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області надано до суду клопотання про продовження строку для підготовки та подання витребуваних судом доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2020р. клопотання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задоволено та продовжено строк для надання витребуваних судом доказів.
13.11.2020р. на виконання вимог ухвали суду від 12.10.2020р. відповідачем до суду надано письмові пояснення та додаткові докази.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
Судом встановлено, що відповідно до Наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 178 від 06.07.2020 р. о/с «По особовому складу» заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції підполковника поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби згідно з п.7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
З вищезазначеного наказу вбачається, що стаж служби позивача для виплати одноразової грошової допомоги склав 26 років 10 місяців 18 днів.
Позивач зазначає, що при звільненні йому не були виплачені гарантовані законодавством грошові виплати, а саме одноразова грошова допомога при звільненні в повному обсязі та заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час.
Крім того, кількість чергувань позивача у нічні зміни в період з 07.07.2017р. по 30.06.2020р. склала 138 чергувань, що підтверджується листом Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області № 48.5/2-Ц-449 від 22.07.2020р. Заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з серпня 2017р. по липень 2020р. склала 5110,72 грн., яка також залишається невиплаченою відповідачем.
Позивач не погоджується із проведеним відповідачем розрахунком одноразової грошової допомоги при звільненні та невиплатою доплати за службу в нічний час, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Так, ст. 102 Закону №580-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (далі - Закон №2262-ХІІ).
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №2262-ХІІ, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно з пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» №393 від 17 липня 1992 року (далі - Постанова №393), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно з п. 3 Порядку №260 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин), до складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Судом встановлено, що позивач звільнений зі служби в поліції з 07 липня 2020 р. підставі наказу від 06.07.2020 р. № 178 о/с.
Суд зазначає, що в даному випадку при визначенні позивачу суми одноразової грошової допомоги при звільненні підлягають застосуванню положення Порядку № 260, що містять пряму вказівку обчислення такої допомоги з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення. Норми цього положення підлягають застосуванню як норми спеціального законодавства у спірних правовідносинах. Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. у відношенні до спірних правовідносин містить норми загальні та не підлягає застосуванню.
При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.
За таких обставин, суд вважає, що сума одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу має обчислюватися за умовами Порядку № 260, виходячи з суми грошового забезпечення на день звільнення позивача.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верхоного Суду від 31 жовтня 2019 року по справі № 821/649/17.
Судом встановлено, що грошове забезпечення позивача у місячному розмірі станом на день звільнення - 07.07.2020р. склало 8764,20 грн., а саме: посадовий оклад - 3000 грн; оклад за спеціальним званням - 2200,00 грн.; надбавка за стаж служби - 2600,00 грн.; надбавка за проходження служби в умовах режимних обмежень - 300 грн.; премія - 664,20 грн., що підтверджується довідкою УФЗБО ГУНП від 09.09.2020р. № 1850.
Зазначені дані були застосовані для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.
Довідка про доходи №1353 від 09.07.2020р., яка була долучена позивачем до позовної заяви, не була застосована відповідачем при розрахунку позивачу суми одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки останній отримав її згідно з наданої ним заяви від 09.07.2020р. для заповнення декларації за період з січня по червень 2020 року.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу доплати за службу в нічний час, суд зазначає наступне.
Положеннями ст. 108 Кодексу законів про працю України визначено, що робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.
Пунктом 11 Розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Відповідно до п. 11 Розділу ІІ Порядку № 260, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.
Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.
Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.
Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.
Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.
Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.
Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.
Відповідно до листа Саксаганського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області № 48.5/2-Ц-449 від 22.07.2020р., кількість нічних змін позивача (за період з 07.07.2017р. по 30.06.2020р.) у 2017 році склала 28, у 2018 році - 35, у 2019 році - 53 та у 2020 році - 22.
Як вбачається з довідки УФЗБО ГУНП від 27.08.2020р. № 1382, відповідачем зазначено, що позивачу в період з липня 2017 року по лютий 2018 року включно було виплачено доплату за службу в нічний час в сумі 1213,52 грн.
В позовній заяві позивачем наведено розрахунок за частково спірний період, проте дані розрахунки позивача не збігаються з розрахунками відповідача. В свою чергу, суд звертає увагу на те, що кількість робочих змін та годин має відповідати відомостям, які зафіксовані в журналі чергувань, з урахуванням норм часу на відпочинок.
Крім того, відповідач зазначив, що позивачу не було нараховано доплату за роботу у нічний час за вказаний період, у зв`язку з тим, що від відповідальної особи Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП до управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП не надходили довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час.
Проте, суд вважає таку позицію відповідача помилковою, оскільки виконання обов`язку оформлення довідки обліку несення поліцейським служби в нічний час за відповідною формою не залежить від волі позивача. Про причини не оформлення такої довідки відповідач не зазначив, доказів про документально оформлені акти відсутності позивача на роботі у нічний час згідно графіків за вищевказаний період до суду, також не надано.
У зв`язку з чим, суд доходить висновку про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу доплати за службу в нічний час.
Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Фактично суд зв`язаний предметом заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.
Отже, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату за кількість годин фактичного часу служби в нічний час за період з серпня 2017 року по липень 2020 року за вирахуванням фактично сплачених сум.
Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.
Разом з тим, даними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.
За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15.
Суд звертає увагу на те, що закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Таким чином, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд доходить висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ.
Суд зазначає, що обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.
Враховуючи неврегульованість спеціальним законодавством питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейського, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, його стаття 117.
Так, одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення. Проте, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.
Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги при звільнені визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постановою №393.
Вказані законодавчі акти визначають, що така допомога виплачується особам, які «звільняються» зі служби, а отже, суд вважає, що допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено зі служби в поліції 07 липня 2020 року відповідно до Наказу від 06 липня 2020 року № 178 о/с відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням, тоді як, фактичний розрахунок, а саме виплату одноразової грошової допомоги проведено 30 липня 2020 року, що не заперечується відповідачем.
Крім того, щодо затримки у виплаті під час остаточного розрахунку доплати за службу у нічний час, суд зазначає наступне.
Так, умовами застосування ч.1 ст.117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Отже, на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач у встановлені законом строки не виконав свого обов`язку щодо проведення відповідного розрахунку з працівником, що звільняється з роботи, що є підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Суд звертає увагу на те, що обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), за положеннями якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.
Таким чином, суд доходить висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 07.07.2020р. по дату фактичної виплати, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати.
За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується квитанцією від 04.08.2020р. № МР_АВ161189VIО_14957798.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду підлягає стягненню з бюджетних асигнувань відповідача в сумі 420,40 коп.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з п. 1 ч.3 та ч.4 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).
Відповідно до ч.7 ст. статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на правову допомогу повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд зазначає, що згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц, суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Так, підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копії документів, а саме: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; договір про надання правової (правничої) допомоги від 30.07.2020р.; акт від 21.09.2020 р. приймання-здачі наданих послуг до Договору про надання правової (правничої) допомоги № б/н від 30.07.2020р.; квитанція до прибуткового касового ордеру № б/н від 21.09.2020р. на суму 7000,00 грн.
Проте, суду не надано доказів приймання участі адвокатом в даній справі, оскільки всі документи були складені та підписані позивачем особисто, як і не надано доказів того, що адвокатом здійснювалися роботи саме в таких об`ємах.
Також, при вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у цій справі, суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності, судовий розгляд даної справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 134, 139, 243-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за виконання службових обовязків в нічний час за період з серпня 2017 року по липень 2020 року, з урахуванням наданої судом правової оцінку у даному рішенні.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 07.07.2020р. по день фактичного розрахунку, виходячи із розрахунку середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, обчисленої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 №100.
У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв