Справа № 816/654/17
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року м. ПолтаваСправа № 816/654/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гринько М.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача - Перог В.І., Калашник Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління статистики в Полтавській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -.

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2017 року ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління статистики в Полтавській області (надалі - відповідач) про: визнання протиправним та скасування наказу Головного управління статистики у Полтавській області "Про звільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 " від 11 квітня 2017 року № 48-к; зобов`язання Головного управління статистики у Полтавській області поновити з 12 квітня 2017 року ОСОБА_1 на роботі, на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами; стягнення з Головного управління статистики у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 квітня 2017 року по день поновлення на роботі; стягнення з Головного управління статистики у Полтавській області 24000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була завдана відповідачем шляхом повторного перевищення службових повноважень при повторному протиправному звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач, виконуючи судове рішення у справі № 816/43/16, протизаконно та з порушенням вимог ст. 235 КЗпП України фіктивно поновив ОСОБА_1 на посаді начальника управління. Вказує, що 11.04.2017 відповідач своїм наказом від 11.04.2017 № 48-к "Про звільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 " без підстав, задля звільнення та протиправно звільнив позивача з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату, п. 1. ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу". Вказує, що відповідач посади начальника управління по організації роботи з респондентами фактично у діючому штатному розписі не провів, наказ щодо скорочення посади начальника управління по організації роботи з респондентами не видавав. Позивач вважає, що оскаржуваний наказ прийнято з порушенням п. 1 ст. 40 КЗпП України та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", без дотримання гарантій при прийнятті на роботу та звільненні з роботи, визначених у ст.ст. 2, 5-1, 21, 22, 40, 49-2 КЗпП України та зазначає, що у діючому у 2017 році штатному розписі наявна посада начальника управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних послуг, що рівнозначна та аналогічна за функціями, правами, обов`язками, виробничому процесу посаді начальника управління по організації роботи з респондентами, яку займала позивач, а тому позивач вважає, що відповідач повинен був перевести її на вказану посаду.

Позивач зазначає, що оскаржуваний наказ не містить жодної підстави звільнення позивача, у наказі не обґрунтовано причин, якими викликана необхідність скорочення посади начальника управління по організації роботи з респондентами, що, на думку позивача, свідчить про безпідставність та протиправність її звільнення. Позивач вважає, що відповідач своїми діями порушив вимоги ст.ст. 2, 7, 8, 11, 63, 87 Закону України "Про державну службу", оскільки під час поновлення та звільнення позивача не дотримався вимог Конституції, законів України та інших нормативно-правових актів, внаслідок чого стан здоров`я позивача погіршився, позивач втратив нормальні життєві зв`язки та був змушений докладати значних зусиль до організації свого життя. За умов втрати роботи, погіршення стану здоров`я, значного зростання витрат на лікування з вини відповідача, позивач оцінив моральну шкоду в суму 24000 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №816/654/17, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі №816/654/17 скасовано, адміністративну справу №816/654/17 направлено на новий розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду, судові витрати не розподілено.

Справа №816/654/17 надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду 03 серпня 2020 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року адміністративну справу №816/654/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління статистики в Полтавській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди прийнято до провадження судді Сич С.С., вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10:00 год. 03 вересня 2020 року.

26 серпня 2020 року до суду надійшов відзив Головного управління статистики в Полтавській області на позовну заяву /том 3 а.с. 72-80/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що в Головному управлінні статистики у Полтавській області у 2015 році була проведена реорганізація, що встановлено судовим рішення у справі №816/43/16. Пояснює, що в результаті реорганізації Головного управління статистики у Полтавській області закрито 14 відокремлених підрозділів у районах, ліквідовано всі структурні підрозділи, крім відділу фінансово-економічного забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності, скорочено 103 штатні посади, звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України 47 працівників, за переведенням до інших установ (організацій) - 4 працівники, понижені в посадах за їх згодою 24 працівників, з них 12 перейшли з категорії керівників до категорії спеціалістів, 4 працівники закритих відокремлених підрозділів погодилися перейти на вакантні посади до відділів статистики у сусідніх районах. Пояснює, що для забезпечення функціонування "збирання" утворено управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних функцій, функції якого суттєво змінені та розширені порівняно з функціями ліквідованого управління по організації роботи з респондентами, яке очолювала ОСОБА_1 Посада начальника управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних функцій була запропонована начальнику відділу організації статистичних спостережень ліквідованого управління, а ОСОБА_1 , яка, за твердженням відповідача, не сприймала змін та діяла на власний розсуд, запропоновано посаду начальника відділу у новоствореному управлінні, від якої позивач відмовилась. Вказує, що судовим рішенням у справі №816/43/16 ОСОБА_1 поновлено на посаді та вказане судове рішення виконано Головним управлінням статистики у Полтавській області. Після поновлення ОСОБА_1 на посаді їй запропоновано зайняти одну з вакантних посад згідно діючої структури та штатного розпису, від яких позивач відмовилась. Тому після закінчення двомісячного терміну з дня попередження ОСОБА_1 про скорочення, 11.04.2017 позивачу повторно запропоновано вакантні посади, наявні у Головному управлінні станом на 11.04.2017, та у зв`язку з відмовою від запропонованих посад 11.04.2017 позивача було скорочено у зв`язку зі скороченням штату, п. 1 ч. 1 т. 87 Закону України "Про державну службу" (наказ №48-к "Про звільнення у зв`язку з скороченням ОСОБА_1 "). Відповідач вважає, що позивачем не доведено заподіяння моральної шкоди в розмірі 24000 грн., натомість відповідачем були здійснені всі заходи щодо забезпечення позивачу права на працю та надані усі наявні можливості для реалізації набутих знань в органах державної статистики.

03 вересня 2020 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відвід судді у справі №816/654/17.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року для вирішення питання про відвід судді Сич С.С. заяву ОСОБА_1 про відвід судді передано для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року (суддя Чеснокова А.О.) відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Сич Світлани Сергіївни, в провадженні якої перебуває адміністративна справа № 816/654/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління статистики у Полтавській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року призначено підготовче судове засідання у справі №816/654/17 на 11:30 год. 25 вересня 2020 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року внесено виправлення у вступну частину ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року у справі №816/654/17 шляхом заміни назви оскаржуваного у даній справі наказу від 11 квітня 2017 року №48-к "Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності ОСОБА_1 " на "Про звільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 "

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано докази, продовжено строк підготовчого провадження у справі № 816/654/17 на тридцять календарних днів, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14:00 15 жовтня 2020 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано від виконавчого комітету Полтавської міської ради реєстраційну справу Головного управління статистики в Полтавській області (ідентифікаційний код 02361892), оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12:00 30 жовтня 2020 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року закінчено підготовче провадження на справу призначено до судового розгляду по суті на 14:00 19 листопада 2020 року.

30 жовтня 2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив /том 5 а.с. 129-138/, у якій ОСОБА_1 зазначено, що Держстат реорганізацію органів статистики у грудні 2015 року не проводив, а згідно наказів Держстату №211 від 21.09.2015, №224 від 28.09.2015 та наказу відповідача №104 від 07.10.2015 увів нову структуру і штатний розпис, трансформувавши управління по організації роботи з респондентами в управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних послуг, передавши йому завдання, функції, умови організації виробництва і праці, чисельність, штат, посадові оклади і фонд оплати праці. Відповідно повноваження, права і кваліфікаційні вимоги посади начальника управління по організації роботи з респондентами передані у повному обсязі рівнозначній посаді начальника управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних послуг. Позивач посилається на правові позиції Верховного Суду України та Верховного Суду, висловлені у постановах від 27.06.2012 у справі №6-65цс12, від 21.03.2018 у справі №802/651/16-а. Вказує, що Держстат, змінивши внутрішню структуру відповідача, затвердив 30.09.2015 нове Положення про Головне управління статистики, але весь перелік завдань щодо виконання функції "збирання" зберіг таким, яким був затверджений у Положенні про Головне управління статистики від 21.02.2012. Позивач вважає, що управління по організації роботи з респондентами було трансформовано шляхом перейменування в управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних послуг при збереженні кваліфікаційних вимог, повноважень і прав його начальника, чисельності і штату, що свідчить про відсутність законних підстав для звільнення позивача з публічної служби. Вважає, що приймаючи наказ Головного управління статистики у Полтавській області "Про звільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 " від 11 квітня 2017 року № 48-к, відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, визначені законодавством України, протиправно змінив умови трудового договору позивача, та звільнив ОСОБА_1 за відсутності законних підстав і юридичного факту скорочення посади начальника управління по організації роботи з респондентами.

Протокольною ухвалою суду від 19 листопада 2020 року на підставі ч. 2 ст. 223 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено перерву у судовому засіданні до 14:00 27 листопада 2020 року.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Наказом Головного управління статистики в Полтавській області від 25.06.2013 №144-к ОСОБА_1 призначено за результатами стажування на посаду начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області з 25.06.2013 /том 1 а.с. 17/.

Наказом Головного управління статистики в Полтавській області від 24.12.2015 №235-к ОСОБА_1 звільнена з посади у зв`язку зі скороченням чисельності, п. 1 ст. 40 КЗпП України з 24.12.2015.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2017 у справі №816/43/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління статистики в Полтавській області, начальника Головного управління статистики в Полтавській області Калашник Лариси Вікторівни про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, визнання протиправними дій - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління статистики в Полтавській області від 24 грудня 2015 року № 235-к "Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області з 25 грудня 2015 року. Стягнуто з Головного управління статистики в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 грудня 2015 року по день поновлення. Стягнуто з Головного управління статистики в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 грн (три тисячі гривень). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області з 25 грудня 2015 року та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць./том 4 а.с. 222-225/.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2017 у справі №816/43/16 апеляційну скаргу Головного управління статистики у Полтавській області залишено без задоволення. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2017р. по справі №816/43/16 залишено без змін /том 4 а.с. 216-221/.

Наказом Головного управління статистики у Полтавській області від 06.02.2017 №11 "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2017 у справі №816/43/16 наказано: скасувати наказ від 24 грудня 2015 року №235-к "Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності ОСОБА_1 " (пункт 1); поновлено ОСОБА_1 з 25 грудня 2015 року на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами згідно зі штатним розписом Головного управління статистики у Полтавській області на 2015 рік, затвердженим в.о. Голови Держстату 05 жовтня 2015 року, та наказом Головного управління статистики у Полтавській області від 05 жовтня 2015 року №101 "Про введення в дію штатного розпису" (пункт 2); виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25 грудня 2015 року до 06 лютого 2017 року (пункт 3) /том 1 а.с. 3/.

Таким чином, ОСОБА_1 поновлено з 25 грудня 2015 року на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами згідно зі штатним розписом Головного управління статистики у Полтавській області на 2015 рік, затвердженим в.о. Голови Держстату 05 жовтня 2015 року, та наказом Головного управління статистики у Полтавській області від 05 жовтня 2015 року №101 "Про введення в дію штатного розпису".

Вказаний наказ Головного управління статистики у Полтавській області від 06.02.2017 №11 "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " не оскаржений позивачем та не є предметом оскарження у даній справі, тому суд не приймає до уваги доводи позивача про неправомірність дій відповідача, вчинених при поновленні ОСОБА_1 на посаді наказом Головного управління статистики у Полтавській області від 06.02.2017 №11 "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ".

10.02.2017 ОСОБА_1 вручено попередження про скорочення №18-76/27 від 10.02.2017, яким повідомлено, що відповідно до п. 3 наказу Головного управління статистики у Полтавській області від 07.10.2015 №104 "Про введення в дію структури та штатного розпису" наказ від 05.10.2015 №101 "Про введення в дію штатного розпису" з 09.12.2015 втратив чинність, у зв`язку з чим посада начальника управління по організації роботи з респондентами підлягає скороченню /том 1 а.с. 75/.

Одночасно з даним попередженням позивачу надано список вакантних посад, наявних в Головному управлінні статистики у Полтавській області станом на 10.02.2017 /додаток 1, том 1 а.с. 76 - 78,/ та список запропонованих ОСОБА_1 вакантних посад, наявних у Головному управлінні статистики у Полтавській області станом на 10.02.2017 /додаток 2, том 1 а.с. 79/.

У попередженні зазначено, що в разі незгоди із запропонованими у додатку 2 посадами, при наявності у позивача наявності відповідної кваліфікації та освіти ОСОБА_1 може обрати посади із додатку 1 (з числа тих, які не увійшли в додаток 2), також повідомлено, що у разі відмови позивача від переведення ОСОБА_1 буде звільнена з займаної посади, але не раніше, ніж через 2 місяці з дня цього попередження відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України за умовами, які передбачені чинним законодавством.

11.04.2017 ОСОБА_1 повторно запропоновано вакантні посади за списком, від яких позивач відмовився, зробивши відповідні відмітки з поставленням підпису щодо кожної із запропонованих посад /том 1 а.с. 80/.

Наказом Головного управління статистики у Полтавській області від 11.04.2017 №48-К "Про звільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 " ОСОБА_1 - начальника управління по організації роботи з респондентами 11 квітня 2017 року звільнено з посади у зв`язку зі скороченням штату, пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" /том 1 а.с. 22/, з яким позивача ознайомлено 11.04.2017.

Не погодившись наказом Головного управління статистики у Полтавській області від 11.04.2017 №48-К "Про звільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 ", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному наказу Головного управління статистики у Полтавській області від 11.04.2017 №48-К "Про звільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 ", суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтями 2, 5-1 Кодексу законів про працю України закріплено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Пунктом 6 частини першої статті 5-1 Кодексу законів про працю України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Цей конституційний припис закріплений у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною другою статті 21 та частиною першою статті 23 Загальної декларації прав людини кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Відповідно до частин першою та другої статті 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, прийнятого 16.12.1966 Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованого Україною 12.11.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право на працю, що включає право кожної людини дістати можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вона вільно погоджується, і зроблять належні кроки до забезпечення цього права. Заходи, яких повинні вжити держави-учасниці цього Пакту з метою повного здійснення цього права, включають програми професійно-технічного навчання і підготовки, шляхи і методи досягнення продуктивної зайнятості в умовах, що гарантують основні політичні і економічні свободи людини.

Також, статтею 24 Європейської соціальної хартії, ратифікованої Україною 14.09.2006, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; б) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою Сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.

Порядок проходження державної служби, а також підстави для її припинення врегульовано Законом України "Про державну службу" №889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон №889-VIII у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного наказу).

Пунктом 10 частини 1 статті 4 Закону №889-VIII передбачено, що державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів, зокрема, стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів.

Підстави для припинення державної служби визначені статтею 83 цього Закону, відповідно до пункту 4 частини 1 якої державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною 3 статті 87 Закону №889-VIII передбачено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 цього ж Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами частин першої-третьої статті 49- 2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Якщо вивільнення є масовим, відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Положеннями частини 1 статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За правилами частини другої статті 42 КЗпП України передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (частина 3 цієї ж статті).

Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 5 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Таким чином, висновки і мотиви Верховного Суду, викладені у постанові від 24.07.2020 у даній справі №816/654/17 /том 3 а.с. 50-60/, якою скасовані рішення суду першої та апеляційної інстанції, є обов`язковими, зокрема, для суду першої інстанції при новому розгляді справи.

Верховний Суд у постанові від 24.07.2020 у справі №816/654/17 сформував наступні висновки та, скасовуючи судові рішення, виходив з таких мотивів.

Умовою припинення державної служби з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII (пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України) є, зокрема, ліквідація державного органу або його реорганізація, що поєднана зі скороченням штату/чисельності державних службовців та/або змінами в організації роботи (служби), унаслідок яких державний службовець об`єктивно не може виконувати посадових обов`язків за посадою, яку обіймав до запровадження змін в організації роботи, а щодо переведення на іншу посаду він або заперечує, або для цього об`єктивно немає можливості.

Сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" під час розгляду спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Отже, вирішуючи спори про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, суди повинні з`ясувати: чи мала місце ліквідація державного органу або його реорганізація, якщо так, то чи мало це наслідком скорочення чисельності та/або штату державних службовців.

Скорочення штату може бути встановлене шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

При цьому судам необхідно звертати увагу, що оптимізація системи державних органів чи структури окремого державного органу, унаслідок яких змінюється належність посади державної служби до певної категорії посад; основні посадові обов`язки, - є зміною істотних умов державної служби, що за змістом та юридичними наслідками не є тотожним скороченням штату або чисельності працівників.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що у 2015 році відбулась реорганізація органів статистики, у тому числі, реорганізація Головного управління статистики у Полтавській області, на виконання вимог пункту 9 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII та доручення Міністра економічного розвитку та торгівлі України.

Оцінюючи вказані твердження відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами пункту 9 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII керівникам органів виконавчої влади та інших державних органів (крім органів, які беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою) з метою забезпечення раціонального використання бюджетних коштів вжити заходів щодо скорочення чисельності працівників цих органів на 20 відсотків, надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати, встановлення для працівників режиму роботи на умовах неповного робочого часу, зменшення або скасування стимулюючих виплат, зменшення надбавок і доплат, які встановлені у граничних розмірах, переглянути укладені договори на придбання товарів, робіт, послуг.

Отже, вказаною нормою Закону не передбачено ліквідації чи реорганізації органів виконавчої влади, зокрема, органів статистики, натомість зобов`язано керівників органів виконавчої влади та інших державних органів вжити заходів щодо скорочення чисельності працівників цих органів на 20 відсотків, надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати, встановлення для працівників режиму роботи на умовах неповного робочого часу, зменшення або скасування стимулюючих виплат, зменшення надбавок і доплат, які встановлені у граничних розмірах, переглянути укладені договори на придбання товарів, робіт, послуг.

Порядок утворення, реорганізації та ліквідації міністерств та інших центральних органів виконавчої влади встановлений статтею 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", відповідно до частини 1 якої міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.

Частинами 4, 5, 9 статті 5 цього Закону передбачено, що міністерство, інший центральний орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох центральних органів виконавчої влади. Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до приписів частини 1 статті 13 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 8 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074, внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам. Перейменування органу виконавчої влади не призводить до його реорганізації.

Частинами 1, 4, 5 статті 104 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Установа не може бути перетворена, крім випадків, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Матеріалами реєстраційної справи Головного управління статистики в Полтавській області №1 588 010598 74 /том 5 а.с. 1-123/ та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Головного управління статистики в Полтавській області /том 4 а.с. 200-215/ підтверджено, що Головне управління статистики в Полтавській області (ідентифікаційний код 02361892) зареєстроване в Єдиному державну реєстрі як юридична особа 30.09.2005 /том 4 а.с. 208-209/ та є правонаступником Головного управління статистики в Полтавській області, державна реєстрація припинення якого здійснена 06.03.2012 /том 4 а.с. 208/.

Головне управління статистики в Полтавській області (ідентифікаційний код 02361892), яке зареєстроване в Єдиному державну реєстрі як юридична особа 30.09.2005, не було ліквідовано.

Протягом 2015-2017 років до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вносилися записи про припинення виключно відокремлених підрозділів юридичної особи Головного управління статистики в Полтавській області.

Так, 04.12.2015 до Єдиного державного реєстру внесено запис №3010598 про припинення відокремленого підрозділу юридичної особи Головного управління статистики в Полтавській області.

Вказаний запис здійснено на підставі, зокрема, повідомлень Головного управління статистики в Полтавській області про закриття 14 відокремлених підрозділів: відділу статистики у Великобагачанському районі, відділу статистики у Гребінківському районі, відділу статистики у Диканському районі, відділу статистики у Зіньківському районі, відділу статистики у Козельщинському районі, відділу статистики у місті Комсомольську, відділу статистики у Кременчуцькому районі, відділу статистики у Машівському районі, відділу статистики у Новосанжарському районі, відділу статистики у Оржицькому районі, відділу статистики у Полтавському районі, відділу статистики у Семенівському районі, відділу статистики у Чорнухинському районі, відділу статистики у Шишацькому районі /том 5 зворот а.с. 19-а.с. 33/.

Також у період з грудня 2015 року до 15.11.2017 до Єдиного державного реєстру внесено записи про: зміну інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, зміну відокремлених підрозділів, зміну відомостей про керівника відокремленого підрозділу юридичної особи, зміну повного найменування відокремленого підрозділу юридичної особи, зміну місцезнаходження відокремленого підрозділу юридичної особи, запис про інші зміни (15.11.2017), записи про: зміну інформації для здійснення зв`язку з відокремленим підрозділом, зміну інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою (15.11.2017).

Отже, протягом 2015, 2016, 2017 років юридична особа - Головне управління статистики в Полтавській області (ідентифікаційний код 02361892) не була реорганізована.

Доводи відповідача про те, що обставина реорганізації Головного управління статистики в Полтавській області встановлена судовим рішенням у справі №816/43/16 не спростовують висновків суду у даній справі про відсутність такої реорганізації Головного управління статистики в Полтавській області, оскільки в силу приписів частини 7 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, зокрема, №816/43/16, не є обов`язковою для суду.

Натомість у даній справі відсутність реорганізації Головного управління статистики в Полтавській області у 2015-2017 роках підтверджена належними, допустимими та достовірними доказами.

Управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області згідно штатного розпису Головного управління статистики у Полтавській області на 2015 рік, затвердженого в.о. Голови Держстату 05 жовтня 2015 року /том 4 а.с. 109-118/, та Положення про управління по організації роботи з респондентами, затвердженого начальником Головного управління статистики в Полтавській області 15.07.2013 /том 3 а.с. 129-135/, є структурним підрозділом Головного управління статистики в Полтавській області.

За приписами частини 1 статті 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

Таким чином, управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області, яке ОСОБА_1 очолювала до звільнення у 2015 році, а потім у 2017 році після її поновлення на посаді згідно зі штатним розписом Головного управління статистики у Полтавській області на 2015 рік, затвердженим в.о. Голови Держстату 05 жовтня 2015 року, не відносилось до відокремлених структурних підрозділів Головного управління статистики в Полтавській області, запис про припинення яких внесено до Єдиного державного реєстру у 2015 році.

Управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області згідно зі штатним розписом Головного управління статистики у Полтавській області на 2015 рік, затвердженим в.о. Голови Держстату 05 жовтня 2015 року, у своєму складі мало два відділи: відділ організації статистичних спостережень та відділ прийому та аналізу звітності. Кількість штатних посад управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області складала 13 осіб з фондом заробітної плати на місць за посадовими окладами в розмірі 18449 грн. /том 4 а.с. 112-113/.

Штатним розписом Головного управління статистики у Полтавській області на 2015 рік, затвердженим в.о. Голови Держстату 06 жовтня 2015 року, передбачено наявність у складі Головного управління статистики у Полтавській області структурного підрозділу - управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних, до складу якого входить два відділи: відділ взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних та відділ збирання даних статистичних спостережень. Кількість штатних посад в управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних Головного управління статистики в Полтавській області складає 13 осіб з фондом заробітної плати на місць за посадовими окладами в розмірі 18449 грн. /том 3 а.с. 87-99/.

Суд зауважує, що посадовий оклад начальника Управління по організації роботи з респондентами та Управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних є однаковим та складає 1675 грн.

Посадовий оклад начальника відділу збирання даних статистичних спостережень управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних згідно штатного розпису Головного управління статистики у Полтавській області на 2015 рік, затвердженого в.о. Голови Держстату 06 жовтня 2015 року, складає 1436 грн., та начальник цього відділу за своєю посадою підпорядкований начальнику управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних, а отже, вказана посада начальника відділу не є рівнозначною посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області, тому суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивачу у 2015 році пропонувалася рівнозначна посада начальника відділу, від якої ОСОБА_1 відмовилася.

Суд зауважує, що у штатному розписі Головного управління статистики у Полтавській області на 2017 рік, затвердженому Головою Держстату 20 березня 2017 року, також передбачено наявність у складі Головного управління статистики у Полтавській області структурного підрозділу - управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних, до складу якого входить два відділи: відділ взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних та відділ збирання даних статистичних спостережень. Кількість штатних посад в Управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних Головного управління статистики в Полтавській області згідно цього штатного розпису складала 13 осіб /том 3 а.с. 116-128/.

Статтею 43 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що підставами для зміни істотних умов державної служби є: 1) ліквідація або реорганізація державного органу; 2) зменшення фонду оплати праці державного органу; 3) скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Не вважається зміною істотних умов державної служби зміна назви структурного підрозділу державного органу або посади, не пов`язана із зміною функцій державного органу та основних посадових обов`язків.

Зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Верховним Судом у постанові від 24.07.2020 у даній справи висловлено правову позицію про те, що оптимізація системи державних органів чи структури окремого державного органу, унаслідок яких змінюється належність посади державної служби до певної категорії посад; основні посадові обов`язки, - є зміною істотних умов державної служби, що за змістом та юридичними наслідками не є тотожним скороченням штату або чисельності працівників.

Функції, завдання та повноваження Державної служби статистики України та її територіального органу Головного управління статистики в Полтавській області у 2015-2017 роках не змінювалися.

У 2015-2017 роках Головне управління статистики в Полтавській області не було ліквідовано або реорганізовано, скорочення у 2015 році штатних одиниць Головного управління статистики в Полтавській області у кількості 103 здійснено за рахунок закриття 14 відокремлених структурних підрозділів, а також за рахунок скорочення штатних посад структурних підрозділів Управління обласного рівня виключно у кількості 9,75 одиниць (згідно зі штатним розписом Головного управління статистики у Полтавській області на 2015 рік, затвердженим в.о. Голови Держстату 05 жовтня 2015 року, кількість посад обласного рівня становила 225,5 одиниць /том 4 зворот а.с. 114/, а згідно зі штатним розписом Головного управління статистики у Полтавській області на 2015 рік, затвердженим в.о. Голови Держстату 06 жовтня 2015 року, кількість посад обласного рівня становила 215,75 одиниць /том 3 а.с. 95/).

Судом встановлено, що структурний підрозділ без права юридичної особи - управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області здійснювало діяльність на підставі Положення про управління по організації роботи з респондентами, затвердженого начальником Головного управління статистики в Полтавській області 15.07.2013 /том 3 а.с. 129-135/, а структурний підрозділ без права юридичної особи - управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних здійснює діяльність на підставі Положення про управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних, затверджене начальником Головного управління статистики в Полтавській області 08.12.2015 /том 3 а.с. 136-145/.

Аналізуючи основні завдання, функції та повноваження управління по організації роботи з респондентами та управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних, які визначені у вказаних вище Положеннях, суд дійшов висновку, що вони хоча мають певні незначні відмінності, проте вцілому є подібними.

Застосування інших конструкцій речень, якими окреслено основні завдання та функції управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних, деталізація таких завдань та функцій, на думку суду, не може вважатися зміною основних завдань та функцій управлінь.

Правові відносини в галузі державної статистики, визначає права і функції органів державної статистики, організаційні засади здійснення державної статистичної діяльності з метою отримання всебічної та об`єктивної статистичної інформації щодо економічної, соціальної, демографічної та екологічної ситуації в Україні та її регіонах і забезпечення нею держави та суспільства регулює Закон України "Про державну статистику" від 17 вересня 1992 року № 2614-XII.

Визначення термінів в галузі державної статистики також врегульовано Законом України "Про державну статистику", за приписами статті 1 якого респондент - особа або сукупність осіб, які підлягають статистичному спостереженню у встановленому законодавством порядку і визначені у статті 4 цього Закону; статистична інформація - документована інформація, що дає кількісну характеристику масових явищ та процесів, які відбуваються в економічній, соціальній, культурній та інших сферах життя суспільства; статистична методологія - сукупність науково обґрунтованих способів, правил і методів статистичного вивчення масових соціально-економічних явищ та процесів, які встановлюють порядок збирання, опрацювання і аналізу статистичної інформації; статистичне спостереження - планомірний, науково організований процес збирання даних щодо масових явищ та процесів, які відбуваються в економічній, соціальній та інших сферах життя України та її регіонів, шляхом їх реєстрації за спеціальною програмою, розробленою на основі статистичної методології.

Статтею 12 Закону України "Про державну статистику" визначено, що основними завданнями органів державної статистики є:

участь у формуванні державної політики в галузі статистики та забезпечення її реалізації;

збирання, опрацювання, аналіз, поширення, збереження, захист та використання статистичної інформації щодо масових економічних, соціальних, демографічних, екологічних явищ і процесів, які відбуваються в Україні та її регіонах;

забезпечення надійності та об`єктивності статистичної інформації;

розроблення, вдосконалення і впровадження статистичної методології;

забезпечення розроблення, вдосконалення та впровадження системи державних класифікаторів техніко-економічної та соціальної інформації, які використовуються для проведення статистичних спостережень;

створення і ведення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та реєстрів респондентів статистичних спостережень;

впровадження новітніх інформаційних технологій з опрацювання статистичної інформації;

взаємодія інформаційної системи органів державної статистики з інформаційними системами державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб, міжнародних організацій та статистичних служб інших країн шляхом взаємного обміну інформацією, проведення методологічних, програмно-технологічних та інших робіт, спрямованих на ефективне використання інформаційних ресурсів;

координація дій державних органів, органів місцевого самоврядування та інших юридичних осіб у питаннях організації діяльності, пов`язаної із збиранням та використанням адміністративних даних;

забезпечення доступності, гласності й відкритості статистичної інформації, її джерел та методології складання;

збереження і захист статистичної інформації.

Останні зміни до вказаного Закону України "Про державну статистику" були внесені Законом України № 1170-VII від 27.03.2014, що набрав чинність 19.04.2014.

Отже, Закон України "Про державну статистику", яким визначено функції органів державної статистики, організаційні засади здійснення державної статистичної діяльності з метою отримання всебічної та об`єктивної статистичної інформації щодо економічної, соціальної, демографічної та екологічної ситуації в Україні та її регіонах і забезпечення нею держави та суспільства, у тому числі, і порядок здійснення державної статистичної діяльності та основні завдання органів державної статистики, після 19.04.2014 не зазнав жодних змін, а тому суд критично оцінює доводи відповідача про суттєву зміну функцій управління, яке очолював позивач.

Впровадження новітніх інформаційних технологій з опрацювання статистичної інформації, про яке зазначає відповідач, є одним із основних завдань органів державної статистики, а тому саме по собі не може свідчити про зміну функцій чи повноважень органу та відповідно його структурних підрозділів та не тягне зміну основних функцій, які виконувало управління по організації роботи з респондентами.

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 Положення про управління по організації роботи з респондентами, затвердженого начальником Головного управління статистики в Полтавській області 15.07.2013, посада начальника управління відноситься до п`ятої категорії посад державних службовців. Начальником управління може бути громадянин України, який має вищу освіту економічного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи за фахом на державній службі на посаді головного спеціаліста не менше 3 років або стаж роботи за фахом на керівних посадах в інших сферах не менше 5 років. Післядипломна освіта у сфері управління: магістр державного управління за відповідною спеціалізацією.

Згідно з пунктами 5.2, 5.3 Положення про управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних, затвердженого начальником Головного управління статистики в Полтавській області 08.12.2015, посада начальника управління відноситься до п`ятої категорії посад державних службовців. Начальником управління може бути громадянин України, який має вищу освіту економічного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи за фахом на державній службі на посаді головного спеціаліста не менше 3 років або стаж роботи за фахом на керівних посадах в інших сферах не менше 5 років. Післядипломна освіта у сфері управління: магістр державного управління за відповідною спеціалізацією.

Отже, кваліфікаційні вимоги до посади начальника управління по організації роботи з респондентами, яке до звільнення очолювала ОСОБА_1 , та кваліфікаційні вимоги до посади начальника управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних є ідентичними, посади начальника кожного з управлінь віднесено до однієї категорії посад - п`ятої категорії посад державних службовців.

Таким чином, основні завдання, функції та повноваження структурного підрозділу - управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області та структурного підрозділу - управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних Головного управління статистики в Полтавській області є подібними.

Порівнянням обов`язків начальника управління, визначених Положеннями про кожне управління встановлено, що посадові обов`язки начальника управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних порівняно з посадовими обов`язками начальника управління по організації роботи з респондентами доповнено новими обов`язками, які відсутні у Положенні про управління по організації роботи з респондентами, зокрема, обов`язками, що містяться у п.п. 5.6.6, 5.6.7, 5.6.8, 5.6.9, 5.6.10, 5.6.18 п. 5.6 Положення, що в силу пункту 2 частини 3 статті 43 Закону України "Про державну службу" є зміною істотних умов державної служби ОСОБА_1 .

Водночас, кваліфікаційні вимоги до посади начальника управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних є ідентичні кваліфікаційним вимогам до посади начальника управління по організації роботи з респондентами, обидві посади начальника віднесені п`ятої категорії посад державних службовців, скорочення чисельності та штату управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних по відношенню до управління по організації роботи з респондентами не відбулось.

Згідно з приписами статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до частин 4, 5 статті 43 Закону України "Про державну службу" про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

У разі незгоди державного службовця із зміною істотних умов державної служби він має право оскаржити відповідне рішення в порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

ОСОБА_1 не висловлювала своєї незгоди на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби на посаді начальника управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних Головного управління статистики в Полтавській області, кваліфікаційним вимогам начальника якого ОСОБА_1 відповідала у повній мірі, та посада начальника управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних Головного управління статистики в Полтавській області не була запропонована відповідачем ОСОБА_1 .

Доводи відповідача про невідповідність позивача посаді начальника управління збирання даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних Головного управління статистики в Полтавській області не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи.

Підсумовуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, враховуючи наявність рівнозначної посади, обов`язок переведення ОСОБА_1 на яку у разі зміни істотних умов державної служби встановлений законодавством, суд дійшов висновку, що підстави, встановлені пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення при звільненні ОСОБА_1 з посади начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області оскаржуваним наказом Головного управління статистики в Полтавській області від 11 квітня 2017 року №48-К "Про звільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 " були відсутні, а оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем не на підставі, що визначені Конституцією та Законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, тобто необґрунтовано, а тому є протиправним.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відтак, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління статистики в Полтавській області від 11 квітня 2017 року №48-К "Про звільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 ".

За приписами статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У пункті 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки останнім днем роботи ОСОБА_1 було 11 квітня 2017 року, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області з 12 квітня 2017 року, тобто на посаді в Головному управлінні статистики в Полтавській області, з якої ОСОБА_1 була звільнена оскаржуваним наказом Головного управління статистики в Полтавській області від 11 квітня 2017 року №48-К , оскільки за приписами статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений саме на попередній роботі.

Згідно з приписами пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 /надалі - Порядок № 100/, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Пунктом 5 цього Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до приписів пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою Головного управління статистики в Полтавській області №17-55/247 від 17.05.2017 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 422 грн. 50 коп., а середньомісячна заробітна плата становить 8872 грн. 50 коп. /том 1 а.с. 70/.

Таким чином, середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу позивача з 12 квітня 2017 року по 27 листопада 2020 року має становити 383207 грн. 50 коп. (907 робочих днів * 422 грн. 50 коп.)

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління статистики в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2017 року по 27 листопада 2020 року в розмірі 383207 грн. 50 коп. з відрахуванням обов`язкових платежів.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з Головного управління статистики у Полтавській області 24000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була завдана відповідачем шляхом повторного перевищення службових повноважень при повторному протиправному звільненні, суд виходить з наступного.

Стаття 237-1 Кодексу законів про працю України встановлює, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Зміст поняття моральної шкоди розкрито у статті 23 Цивільного кодексу України.

Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами та доповненнями) роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Із врахування вищезазначених правових норм у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Позивачем не надано суду належних доказів заподіяння йому моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову у даній справі.

Водночас, сам по собі факт прийняття відповідачем протиправного наказу не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області з 12 квітня 2017 року та стягнення з Головного управління статистики в Полтавській області на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 8872 грн. 50 коп. (вісім тисяч вісімсот сімдесят дві гривні п`ятдесят копійок) з відрахуванням обов`язкових платежів.

Стосовно заяв та клопотань ОСОБА_1 про ведення суду в оману /том 3 а.с. 224-225/, про надання відповідачем недостовірної інформації /том 4 а.с. 10/, про постановлення окремих ухвал /том 4 а.с. 11-13/, про вжиття заходів для запобігання проявам неповаги до суду і зловживанню процесуальними правами /том 4 а.с. 199/, суд зазначає наступне.

Вказані заяви та клопотання позивача обґрунтовані тим, що відповідачем та його посадовими особами надано до суду пояснення з недостовірною, перекрученою інформацією, вчинено порушення вимог Кримінального кодексу України та не надано позивачу документів, витребуваних ухвалою суду від 25.09.2020.

Матеріали справи містять докази надіслання відповідачем 16.10.2020 ОСОБА_1 копій документів, витребуваних ухвалою суду від 25.09.2020 /том 4 а.с. 239-240/.

Частинами 2, 3, 4 статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Несвоєчасне надіслання відповідачем позивачу копій витребуваних ухвалою суду документів, не є зловживанням процесуальними правами у розумінні статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частинами 1, 2 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Отже, у заявах по суті відповідач викладає письмово свої заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору.

Частинами 1, 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, заперечення відповідача, його аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору не можуть бути підставою для притягнення відповідача або його представників до кримінальної чи адміністративної відповідальності, оскільки такі заперечення, аргументи, пояснення та міркування є суб`єктивними судженнями сторони щодо предмета спору.

Частинами 1, 2, 3 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

Таким чином, постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, у даній справі суд не вбачає правових підстав для постановлення окремих ухвал за результатами розгляду справи або для застосування заходів процесуального примусу, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України. Отже, зазначені вище заяви та клопотання ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2-10, 139, 243-245, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління статистики в Полтавській області (ідентифікаційний код 02361892, вул. Пушкіна, 103, м. Полтава, 36039) про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління статистики в Полтавській області від 11 квітня 2017 року №48-К "Про звільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 ".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області з 12 квітня 2017 року.

Стягнути з Головного управління статистики в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2017 року по 27 листопада 2020 року в розмірі 383207 грн. 50 коп. (триста вісімдесят три тисячі двісті сім гривень п`ятдесят копійок) з відрахуванням обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області з 12 квітня 2017 року та стягнення з Головного управління статистики в Полтавській області на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 8872 грн. 50 коп. (вісім тисяч вісімсот сімдесят дві гривні п`ятдесят копійок) з відрахуванням обов`язкових платежів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 07 грудня 2020 року.

Суддя С.С. Сич