Справа № 420/7111/20
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7111/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_1 , зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 :

- наказ від 31.05.2017 № 106 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі матеріальних засобів продовольчої служби в підрозділах військової частини польова пошта НОМЕР_2 ;

- наказ від 12,12.2017 № 2721;

- наказ від 11.06.2018 № 1470 «Про результати службового розслідування за фактом виявлених втрат при проведені річної інвентаризації по продовольчій службі;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 відшкодувати позивачу протиправно стягнені кошти.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що в липні 2017 року йому стало відомо, що з його грошового забезпечення здійснюється утримання коштів з невідомих підстав. В подальшому позивач дізнався, що відрахування здійснюються на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 , а саме: наказ від 31.05.2017 № 106 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі матеріальних засобів продовольчої служби в підрозділах військової частини польова пошта НОМЕР_2 », згідно якого позивача притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 18261,48 грн.; наказ від 12.12.2017 № 2721, згідно якого позивача притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 344286,18 грн (за нестачу пального у 2014 на суму 114770,04 грн.); наказ від 11.06.2018 № 1470 «Про результати службового розслідування за фактом виявлених втрат при проведені річної інвентаризації по продовольчій службі», згідно якого позивача притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 4225 грн. Позивач вважає вказані накази в його частині протиправними та просить скасувати як безпідставні.

Ухвалою суду від 05.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою суду від 28.09.2020р. адміністративну справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на « 20» жовтня 2020 року о « 12» годині « 00» хвилин за участю сторін.

Ухвалою суду від 20.11.2020р. Закрито підготовче провадження у справі. Призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без виклику учасників судочинства на « 02» грудня 2020 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Як вказує позивач та не заперечується відповідачем, він, ОСОБА_1 , проходив службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 (в/ч пп НОМЕР_2 ) з 07.08.2014 по 30.06.2020р., а саме:

- з 07.08.2014р. перебував на посаді водій-телефоніст,

- з 02.11.2015р. по 22.12.2016р. я перебував на посаді командира взводу,

- з 23.12.2016р. по 30.06.2020р. я перебував на посаді стрілець-гранатометник.

Як зазначає позивач, в липні 2017 року йому стало відомо, що з його грошового забезпечення здійснюється утримання кошті на невідомій підставі. В подальшому позивач дізнався, що відрахування здійснюються на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 , а саме: від 31.05.2017 № 106, від 12.12.2017 № 2721, від 11.06.2018 № 1470.

Судом встановлено, що стосовно позивача проводилися службові розслідування, відповідно до яких складалися наступні акти.

Наказ Командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 31.05.2017 № 106 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі матеріальних засобів продовольчої служби в підрозділах військової частини польова пошта НОМЕР_2 », згідно якого за безконтрольність наявності матеріальних засобів прийнятих під звіт, що передбачено вимогами статей 119 та 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та призвело до втрати матеріальних засобів продовольчої служби в зводі матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону, командира взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону сержанту ОСОБА_1 оголошено догану та притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 18261,48 грн.

У вказаному наказі встановлено, що позивачем надавалися письмові пояснення, в яких він зазначав, що в період за який значиться нестача він не перебував на посаді командира взводу. При призначені його на посаду командира взводу в листопаді 2015 року посада та справи йому не передавались, акт прийому-передачі майна не складався. Матеріальні засоби, які зазначені в акті службового розслідування він не приймав, інформації щодо нестачі зазначеного майна в нього не було.

Крім того, з акту проведення службового розслідування по факту недостачі та псування ресурсів на суму 20859,99тис. грн. по службі паливно мастильних матеріалів, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 11.12.2017р. встановлено наступне:

пунктом 19 зазначеного акту, зокрема, оголошено нестачу пального в кількості АБ-1315л. (986кг.), ДП 5419л. (4606 кг) взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону на суму 114770,04грн.;

п. 20 притягнути до повної матеріальної відповідальності з урахуванням кратності за нестачу пального АБ-986кг., ДП 4606 кг. командира взводу матеріального забезпечення сержанта ОСОБА_1 в розмірі 344286,18грн.

На підставі вказаного акту прийнято наказ Командира військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2017 № 2721, згідно якого позивача притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 344286,18 грн (за нестачу пального у 2014 на суму 114770,04 грн.).

Щодо вказаного акту та наказу позивач зауважив, що у акті відсутня інформація за який конкретно період виявлена нестача. Так в Акті зазначено, що нестача виявлена за 2014 рік станом на 01.01.2017. Але в 2014 році позивач не був матеріально відповідальною особою за майно підрозділу. В той період він перебував на посаді водія і не можу нести відповідальність за нестачу, яка виникла до його призначення на посаду.

Окремо судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2018р. за нестачу майна продовольчої служби в відповідності до наказу Міністра оборони України №300 від 16.07.1997р. «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» пунктах 2.4., 3.1.3. (п.п.3) та довідки-розрахунку запропоновано стягнути з стрільця помічника гранатометника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованого батальйону сержанта ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4225грн.

У позовній заяві позивач зазначає, що наказ відвід 11.06.2018 № 1470 «Про результати службового розслідування за фактом виявлених втрат при проведені річної інвентаризації по продовольчій службі», згідно якого його притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 4225 грн. видано через 1,5 роки після переведення позивача на іншу посаду. Перевірка вказаного майна здійснювалась за його відсутності. Інформація про те, що зазначене майно було передано іншим підрозділам не враховано.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Оцінюючи встановлені в ході розгляду адміністративної справи фактичні обставини, суд враховує, що відповідно до статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Закон України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі - Статут).

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна визначено в Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженій Наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440 (далі - Інструкція № 440).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 440 термін "військове майно" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".

Згідно з ст.1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції №440 обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна повинен бути своєчасним, достовірним і точним. Військове майно непорушних запасів обліковується окремо від іншого військового майна.

Пунктом 7 Розділу І Інструкції №440 визначено, що облік військового майна ведеться у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках за відповідною (визначеною) номенклатурою.

Категорії військового майна та ступені його придатності за відповідною номенклатурою визначаються відповідними актами Міноборони.

За якісним (технічним) станом військове майно обліковується за ступенями придатності (придатні, непридатні) або за ґатунком (сортом) згідно з вимогами технічних умов і відповідних стандартів.

Відповідно до п.9 Розділу І Інструкції №440 облік військового майна у вартісних показниках ведеться в національній валюті України.

Зміна якісного (технічного) стану (категорійності) військового майна на його первісну (переоцінену), залишкову вартість і нараховану амортизацію (знос) не впливає.

Переоцінка військового майна здійснюється у разі його списання, реалізації, відчуження та утилізації, а також за рішеннями начальників служб забезпечення органів військового управління за закріпленою номенклатурою з урахуванням вимог Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку в державному секторі.

Проведення своєчасної переоцінки (оцінки) військового майна організовується командиром військової частини.

Отже, доводи сторони відповідача про те, що пошкоджені вироби мали 25 років експлуатації на момент скоєння події і не повинні рахуватись виробами, суд розцінює критично, оскільки строк експлуатації продовжений на час вчинення злочину, доказів оскарження відповідних наказів про продовження експлуатації суду не надано.

Відповідно до статті 16 Статуту кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Питання матеріальної відповідальності у Збройних Силах України урегульовано Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України №243/95-ВР від 23.06.1995 року зі змінами (далі - Положення № 243).

Пунктом 1 Положення №243 передбачено, що це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Згідно з п.2 Положення №243 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Пунктом 3 Положення №243 передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Відповідно до п.13 Положення №243, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:

1) умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;

2) приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;

3) заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;

4) дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;

5) недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Пунктом 14 Положення № 243 визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 880 від 02.11.1995, відшкодування агрегатів, приладів і приладдя до озброєння, військової техніки винними особами здійснюється у трикратному співвідношенні до їх вартості.

Згідно з пунктами 16 - 18 Положення № 243/95-ВР розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.

У разі виявлення нестачі майна, термін експлуатації якого на день ревізії (перевірки) або інвентаризації закінчився, або у разі неможливості встановити час його втрати відшкодування заподіяної шкоди провадиться в розмірі 25 відсотків, а для госпрозрахункових підприємств, організацій та установ - у розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає (з урахуванням коефіцієнта кратності).

Суму стягнень за втрачене майно може бути зменшено командиром (начальником) військової частини за письмовим дозволом вищого за підлеглістю командира (начальника), а у випадках, передбачених законодавством України - судом, залежно від обставин, за яких заподіяно шкоду, ступеня вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими в особистих корисливих цілях (пункт 16 Положення № 243/95-ВР).

Командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми (пункт 17 Положення № 243/95-ВР).

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.

Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.

Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування (пункт 18 Положення № 243/95-ВР).

При цьому відповідно до пункту 19 Положення № 243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено:

в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;

якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;

вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;

умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;

чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;

ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;

умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Згідно з пунктом 23 Положення № 243/95-ВР командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин. Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

Суд звертає увагу на те, що відповідачі недбало поставились до проведення службового розслідування, не вчинивши взагалі жодних дій на встановлення обставин події. Така практика є недопустимою в діяльності державних органів.

Суд не може взяти до уваги необґрунтований висновок службового розслідування та наказів який ґрунтується лише на судовому рішенні, яке скасовано без встановлення обставин як того вимагає п.19 Положення.

Тим більше відповідачем на наведено обґрунтувань притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, в той час як Положенням передбачено обмежену матеріальну відповідальність.

Згідно Положення повна матеріальна відповідальність настає за умисні дії особи, в свою чергу відповідачем не встановлено чи взагалі вказані порушення вчинено позивачем, та не взято до уваги його пояснення.

Суд звертає увагу, що нічого з вищеперерахованого відповідач не встановив за результатами службового розслідування.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги те, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування пункт 11 Наказу Командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 31.05.2017 № 106 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі матеріальних засобів продовольчої служби в підрозділах військової частини польова пошта НОМЕР_2 », згідно якого за безконтрольність наявності матеріальних засобів прийнятих під звіт, що передбачено вимогами статей 119 та 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та призвело до втрати матеріальних засобів продовольчої служби в зводі матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону, командира взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону сержанту ОСОБА_1 оголошено догану та притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 18261,48 грн.; визнання протиправним та скасування Наказ Командира військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2017 № 2721, в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на суму 344286,18 грн (за нестачу пального у 2014 на суму 114770,04 грн.); визнання протиправним та скасування Наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2018р. в частині стягнення ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4225грн. та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розрахувати та відшкодувати ОСОБА_1 протиправно стягнені кошти, оскільки позивачем оскаржувалися перечисленні вище накази лише в частині, що стосується позивача..

Керуючись статтями 12, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_1 , зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 11 Наказу Командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 31.05.2017 № 106 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі матеріальних засобів продовольчої служби в підрозділах військової частини польова пошта НОМЕР_2 », згідно якого за безконтрольність наявності матеріальних засобів прийнятих під звіт, що передбачено вимогами статей 119 та 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та призвело до втрати матеріальних засобів продовольчої служби в зводі матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону, командира взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону сержанту ОСОБА_1 оголошено догану та притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 18261,48 грн.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Командира військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2017 № 2721, в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на суму 344286,18 грн (за нестачу пального у 2014 на суму 114770,04 грн.).

Визнати протиправним та скасувати Наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2018р. в частині стягнення ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4225грн.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розрахувати та відшкодувати ОСОБА_1 протиправно стягнені кошти.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293,295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.С. Єфіменко

.