Справа № 380/5385/20
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 380/5385/20 пров. № А/857/12069/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року (головуючий суддя: Потабенко В.А., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом Галицької митниці Держмитслужби до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Галицька митниця Держмитслужби, 10.07.2020 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чури С.-Г.Т. про відкриття виконавчого провадження від 24.06.2020 ВП № 62396761 в частині стягнення з боржника Галицької митниці Держмитслужби виконавчого збору в розмірі 18892,00 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чури С.-Г.Т. про стягнення виконавчого збору від 24.06.2020 ВП № 62396761 в розмірі 18892,00 грн.

Обґрунтовує позов тим, що державним виконавцем при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.06.2020 ВП № 62396761 в частині визначення суми стягнення з боржника виконавчого збору та в постанові про стягнення виконавчого збору від 24.06.2020 ВП № 62396761 не дотримано вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», а саме неправомірно визначено розмір виконавчого збору. Позивач вказує, що відповідно до виконавчого листа Івано Франківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 у справі № 300/2154/19, Галицьку митницю Держмитслужби зобов`язано повернути ОСОБА_1 надміру сплачену суму митних платежів у розмірі 57432,00 грн, згідно митної декларації UA 206010/2018/413834 від 14.11.2018. Таким чином, розрахунок виконавчого збору повинен проводитися на підставі ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню за виконавчим листом, оскільки вимога є майновою. Водночас, державним виконавцем розрахунок суми виконавчого збору проведено на підставі ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», тобто з примусового виконання рішення немайнового характеру, що передбачає стягнення виконавчого збору в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати. Враховуючи те, що з Галицької митниці Держмитслужби зайво стягнуто кошти, позивач вважає оскаржувані постанови протиправними та просить такі скасувати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке є необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції, у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, покликається на те, що постанова про стягнення виконавчого збору є правомірною, підстави для не стягнення виконавчого збору відсутні, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена на підставі виконавчого документа саме немайнового характеру, а не виконавчого документа про стягнення коштів. Вважає, що державним виконавцем виконавчі дії проведено у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження.

Позивачем, 24.11.2020 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача 24.11.2020, заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на листку непрацездатності державного виконавця в провадженні якого перебували оскаржувані постанови.

Оскільки, відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, а відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи, та враховуючи те, що вказана справа, відповідно до параграфу 2 Глави 11 КАС України, належить до категорії термінових адміністративних справ, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволені вказаного клопотання.

Крім цього, наведені відповідачем в клопотанні обставини, які пов`язані з відсутністю державного виконавця в провадженні якого перебували оскаржувані постанови, не можуть вказувати на поважні підставі для відкладення розгляду справи, оскільки стосуються виключно внутрішньої організації роботи суб`єкта владних повноважень та не можуть впливати на реалізацію ним процесуального права на безпосередню участь в судовому засіданні представника відповідача.

Представник позивача Дунас Д.Ю., у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2020 у справі № 300/2154/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІваноФранківської митниці ДФС (правонаступник Галицька митниця Держмитслужби) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, визнано протиправною відмову Галицької митниці Держмитслужби щодо неповернення ОСОБА_1 надміру сплаченої суми митних платежів, зобов`язано Галицьку митницю Держмитслужби повернути ОСОБА_1 надміру сплачену суму митних платежів у розмірі 57432,00 грн згідно митної декларації UA 206010/2018/413834 від 14.11.2018, в решті позову відмовлено.

На підставі вказаної постанови, 25.05.2020 ІваноФранківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 300/2154/19 від 15.04.2020.

Відповідно до вказаного виконавчого листа, зобов`язано Галицьку митницю Держмитслужби повернути ОСОБА_1 надміру сплачену суму митних платежів у розмірі 57432,00 грн згідно митної декларації UA 206010/2018/413834 від 14.11.2018.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чурою Софією-Ганною Тарасівною, 24.06.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62396761, у п. 3 якої зазначено про стягнення з боржника Галицької митниці Держмитслужби виконавчого збору в розмірі 18892,00 грн.

Крім того, 24.06.2020 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чурою Софією Ганною Тарасівною винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 24.06.2020 ВП № 62396761 в розмірі 18892,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що помилкове застосування державним виконавцем при обрахунку суми виконавчого збору ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» замість ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», вказує на невідповідність оскаржуваних постанов критеріям, встановленим у ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження від 24.06.2020 ВП №62396761 в частині стягнення з боржника Галицької митниці Держмитслужби виконавчого збору в розмірі 18892,00 грн та постанова про стягнення виконавчого збору від 24.06.2020 ВП № 62396761 в розмірі 18892,00 грн в цілому є протиправними та підлягають скасуванню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 42 Закону № 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За змістом ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами 2, 3 ст. 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Аналіз наведеного свідчить про те, що виконавчий збір стягується при відкритті виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору.

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Іншими заходами примусового характеру, що передбачені цим Законом, у разі виконання рішення немайнового характеру можуть бути заходи, які передбачені статтями 64-67 Закону.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Відтак, виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2020 у справі № 300/2154/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до ІваноФранківської митниці ДФС (правонаступник Галицька митниця Держмитслужби) задоволено частково, зокрема, зобов`язано Галицьку митницю Держмитслужби повернути ОСОБА_1 надміру сплачену суму митних платежів у розмірі 57432,00 грн згідно митної декларації UA 206010/2018/413834 від 14.11.2018.

На підставі вказаної постанови, 25.05.2020 Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 300/2154/19 від 15.04.2020.

Відповідно до вказаного виконавчого листа, зобов`язано Галицьку митницю Держмитслужби повернути ОСОБА_1 надміру сплачену суму митних платежів у розмірі 57432,00 грн згідно митної декларації UA 206010/2018/413834 від 14.11.2018.

Відповідач покликається на те, що оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена на підставі виконавчого документа, яким зобов`язано вчинити дії, тобто за своєю суттю є виконавчим документом про вчинення певних дій немайнового характеру, а не виконавчим документом про стягнення коштів (тобто майнового характеру), однак суд апеляційної інстанції вважає такі помилковими з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні характеру спірних правовідносин, слід врахувати, що майновим характером наділене рішення щодо вимоги права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що піддається грошовій оцінці, у свою чергу об`єктом рішення немайнового характеру навпаки виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Разом з тим, окремі рішення, прийняті суб`єктом владних повноважень, можуть породжувати підстави для змін майнового стану фізичної чи юридичної особи. Зокрема, реалізація таких рішень може призводити до зменшення або збільшення майна особи, відповідно оскарження такого рішення спрямоване на захист порушеного права у публічно-правових відносинах з метою збереження належного особі майна.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2020 у справі № 300/2154/19 зобов`язано ІваноФранківську митницю ДФС (правонаступник Галицька митниця Держмитслужби) повернути ОСОБА_1 надміру сплачену суму митних платежів у розмірі 57432,00 грн, отже виконання вказаного судового рішення має наслідком зміну складу майна боржника (Галицької митниці Держмитслужби), зокрема, призведене до зменшення такого майна на вказану суму.

Отже, оскільки стягнення суми у розмірі 57432,00 грн, потягне за собою зміну складу майна відповідача, така вимога є майновою.

Таким чином, державний виконавець, при визначені розміру виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження та в постанові про стягнення виконавчого збору, повинен був застосувати ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII, яка регламентує обчислення суми виконавчого збору за примусове виконання рішення майнового характеру, та стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, зокрема 5743,20 грн, а не 18892 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, оскільки не застосування вказаної норми, призвело до обрахунку суми виконавчого збору у розмірі значно більшому, ніж це передбачено Законом № 1404-VIII, що у свою чергу є підставою для визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чури С.-Г.Т. про відкриття виконавчого провадження від 24.06.2020 ВП № 62396761 в частині стягнення з боржника Галицької митниці Держмитслужби виконавчого збору в розмірі 18892 грн.

Щодо постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_2 про стягнення виконавчого збору від 24.06.2020 ВП № 62396761 в розмірі 18892,00 грн, то суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки вказана постанова винесена на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.06.2020 ВП № 62396761, тобто є похідною, а тому вимога про визнання її протиправною та скасування також підлягає задоволенню, однак в повному обсязі.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Апеляційна скарга Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 380/5385/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 01.12.2020.