Справа № 826/1220/18
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1220/18 Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Ткаченка В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - адвокат Ніколаєв О.С.,

від відповідача - Скрибка І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ГУ ДФС у місті Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 04 жовтня 2017 року, якими визначено грошове зобов`язання з податка на доходи фізичних осіб, військовому збору та штрафним санкціям.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сума додаткового блага визначена відповідачем без урахування положень пункта 8 підрозділа 1 розділа ХХ Податкового кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року замінено відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві його правонаступником Головним управління Державної податкової служби у місті Києві ( далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві).

Рішенням суду від 10 червня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за результатом укладеної між позивачем та банком додаткової угоди, ОСОБА_1 прощено суму основної заборгованості, а не суму у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункта 8 підрозділа 1розділа ХХ Податкового кодексу України. Оскільки сума прощеного позивачу основного боргу по кредитному договору перевищує 50% мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01 січня звітного року, вона є її доходом, який у повному обсязі, згідно з підпунктом 164.2.17 пункта 164.2 статті 164 Податкового кодексу України у відповідній редакції, підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, і з суми такого доходу позивач зобов`язана сплатити військовий збір.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує на тому, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункта 8 підрозділа 1 розділа ХХ Податкового кодексу України, а отже сума податку обрахована відповідачем помилкового, оскільки база оподаткування розрахована неправильно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.

Судом установлено, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податка на доходи фізичних осіб та військового збора до бюджета з отриманого дохода як додаткове благо у вигляді суми основного борга, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ «Укрсоцбанк» за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої 11 вересня 2017 року складено акт.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- підпункта «д» підпункта 164.2.17 пункта 164.2 статті 164, підпункта 168.2.1 пункта 168.2 статті 168, пункта 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем не задекларовано дохід у вигляді основної суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором ПAT «Укрсоцбанк» у 2015 році, у розмірі 555904,91 грн., відповідно, занижено податкове зобов`язання з податка на доходи фізичних осіб за 2015 рік у загальній сумі 110571,98 грн.;

- пункта 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок позивачем не нараховано та не перераховано до бюджету військовий збір в сумі 8338,57 грн. за 2015 рік з отриманого доходу у вигляді анульованого (прощеного) боргу кредитором;

- підпункта 49.18.4 пункта 49.18 статті 49, пункта 176.1 статті 176, пунктів 179.1, 179.2 статті 179 Податкового кодексу України, що мало наслідком неподання декларації про отримані у 2015 році доходи.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом 04 жовтня 2017 року прийняті податкові повідомлення - рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 138214,98 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 110571,98 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 27643,00 грн., № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збора у сумі 10423,21 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 8338,57 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 2084,64 грн., № , яким на позивача накладено штраф у розмірі 170,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю податкових повідомлень - рішень, ОСОБА_1 звернулась з відповідним позовом до суду.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за результатами прощення грошових зобов`язань не отримано додаткового блага, що перевищує суму різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року. До того ж, 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходити до наступного.

За визначенням, наведеним у абзаці другому пункта 164.1 статті 164 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин (далі - ПК України), загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункта 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом його походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з підпунктом 164.2.17 пункта 164.2 статті 162 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

У відповідності до підпункта 14.1.47 пункта 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

У підпункті 164.2.17 пункта 164.2 статті 164 ПК України закріплено види додаткових благ, зокрема: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку-боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Аналіз наведеної законодавчої норми дає підстави для висновку про те, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама собою ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку-боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, основна сума кредиту (боргу), прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу.

Положеннями підпункта 165.1.55 пункта 1665.1 статті 165 ПК України також закріплено, що до загального місячного (річного) дохода платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин, є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб сума боргу прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, за мінусом суми, що дорівнює 50% однієї мінімальної заробітної плати.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, під час здійснення розрахунку грошових зобов`язань з податку на додану вартість та військового збора, податковим органом наведені положення Податкового кодексу України не враховані.

Пунктом 161 підрозділа 10 розділа XX «Перехідні положення» ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збора становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункта. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збора до бюджета здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункта. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збора до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збора зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Як установлено судом та не оспорюється сторонами по справі, АТ «Укрсоцбанк» у 2015 році прощено позивачу основну суму боргу (кредиту) у розмірі 24634,30 швейцарських франків, що складає 555904,91 грн.

Положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» закріплено, що розмір мінімальної заробітної плати із 1 січня 2015 року становить 1218,00 грн.

Отже, 50% мінімальної заробітної плати становить 609,00 грн. і ця сума підлягає виключенню з об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2018 року у справі №820/4692/17.

З огляду на викладене, сума податку, яка підлягає сплаті позивачем, становить 110450,18 грн. ((12180 х 15%) +(555904,91 грн. - 12180,00) - 609,00 грн.) х 20%), а штрафних (фінансових) санкцій - 27612,54 грн. (110450,18 грн. х 25%), а сума військового збора 8329,43 грн. ((555904,91 грн. - 609,00 грн.) х 1,5%), а штрафних (фінансових) санкцій - 2082,35 грн. (8329,43 грн. х 25%).

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення № підлягає скасуванню в частині суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 121,80 грн. (110571,98 грн. - 110450,18 грн.) та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 30,36 грн. (27643,99 грн. - 27612,54 грн.), а податкове повідомлення - рішення № підлягає скасуванню в частині суми грошового зобов`язання з військового збора у розмірі 9,14 грн. (8338,57 грн. - 8329,43 грн.) та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2,29 грн. (2084,64 грн. - 2082,35 грн.)

В решті зазначені податкові повідомлення - рішення є законними.

Щодо посилання позивача та суду першої інстанції як на підставу для задоволення позову на вимоги пункта 8 підрозділа 1 розділа XX «Перехідні положення» ПК України, то колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники-фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 07 травня 2015 року підрозділ 1 розділа XX «Перехідні положення» ПК України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітня 2015 року № 321-VIII.

Відповідно до цього положення не вважається додатковим благом платника податка та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного дохода сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою борга за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банка України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого борга, визначеною за офіційним курсом Національного банка України станом на 01 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункта застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01 січня 2014 року.

Дія абзаца 1 цього пункта поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податка та не підлягає оподаткуванню.

У силу колізійного принципа пріоритета норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01 січня 2015 року борга позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункта 8 підрозділа 1 розділа XX «Перехідні положення» ПК України.

Застосування вимог абзаца «д» підпункта 164.2.17 пункта 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором борга над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділа 1 розділа XX «Перехідні положення» ПК України.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постановах від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, від 19 липня 2019 року у справі № 826/4240/18, від 14 листопада 2019 року у справі № 520/10880/18, від 06 листопада 2020 року у справі №826/7313/17.

Утім, у справі, яка розглядається, відсутні відповідні умови, за яких підлягають застосуванню положення пункта 8 підрозділа 1 розділа ХХ ПК України, а саме - зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти в гривню.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо протиправності прийняття ГУ ДФС у м. Києві оскаржуваних актів індивідуальної дії не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Також колегія суддів уважає помилковим висновок місцевого суду про здійснення позивачем оплати всієї суми тіла кредита, оскільки оплачена позивачем сума у розмірі 40352,11 швейцарських франків складається як з тіла кредита, так і процентів за його користування.

З огляду на встановлення судом правомірності висновків контролюючого органа про заниження позивачем грошових зобов`язань з податка на доходи фізичних осіб, правові підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення №, яким накладено штрафні санкції за неподання позивачем річної декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік., відсутні.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 3 та 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 6 цієї правової норми закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Правові засади справляння судового збора, платники, об`єкти та розміри ставок судового збора, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збора визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI у відповідній редакції (далі - Закон).

З огляду на те, що предметом позову є рішення відповідача, яким визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 148808,19 грн., позовні вимоги є вимогами майнового характера.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону у редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збора за подання адміністративного позову майнового характера, який подано фізичною особою складала 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідно до положень статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, розмір судового збора за подання позову складає 1488,08 грн. (148808,19 грн. х 1%).

Однак, позивачем судовий збір сплачено у розмірі 1486,49 грн., тобто недоплачено 1,59 грн.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, позивачу підлягає поверненню 0,04 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 33, 34, 139, 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 04 жовтня 2017 року № в частині суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 121,80 грн. та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 30,36 грн. та № в частині суми грошового зобов`язання з військового збора у розмірі 09,14 грн. та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2,29 грн.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 04 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 02 грудня 2020 року.)