Справа № 560/5784/20
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5784/20
РІШЕННЯ

іменем України

01 грудня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.05.2020 №0-2204,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.05.2020 №0-2204 про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, наданого ОСОБА_1 у сумі 20255,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12 червня 2020 року позивач отримав податкове повідомлення - рішення від Головного управління ДПС у Хмельницькій області ДПС України №0- 2204 від 22.05.2020 про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості у сумі 20255,74 грн.

Н погоджуючись з вказаним вище податковим повідомленням- рішенням, вважає, що оскільки спірна нежитлова будівля, використовується як будівля промисловості, а тому не є об`єктом оподаткування.

Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 30.09.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив в якому відповідач зазначає, що Головне управлінням ДПС у Хмельницькій області сформувало податкове повідомлення-рішення від 22.05.2020 №0-2204, яким визначено податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 за вказаний об`єкт нежитлової будівлі на суму 20255,74 грн. за ставкою 0,5 % від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року з урахуванням пп. 266.5.1 п.266.5 ст. 266 ПК України та Положення та встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Відповідач зазначає, що до контролюючого органу, так і до суду не надано жодних документів, які б підтверджували, що позивач відповідно до норм ПК України звільняється від сплати податку.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець - дата запису ЄДР 22.09.1995 року та перебуває на спрощеній системі оподаткування І групи за видом діяльності згідно КВЕД 47.81 - роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами. Місце провадження господарської діяльності відповідно до поданої заяви про застосування спрощеної системи оподаткування : м.Волочиськ, ринок Рай СТ.

В позовній заяві позивач не заперечує, що не здійснює господарської діяльності за адресою АДРЕСА_1 . на якій знаходиться нежитлове приміщення.

Щодо посилання позивача, що син ОСОБА_2 користується майном позивача, ніяким чином не звільняє від сплати ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, оскільки відповідно до пп. 266.1.1. п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, відповідно до заяви ОСОБА_2 місцем проведення господарської діяльності є АДРЕСА_2 .

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій останній зазначає, що оскільки позивач територіально проживає у місті Волочиськ, Хмельницької області він фізично не міг здійснювати господарську діяльність у спірному майні. У зв`язку з чим надав право використовувати спірну будівлю за призначенням своєму синові ОСОБА_2 , останній в свою чергу зобов`язався надати позивачеві можливості на забезпечення утримання нежитлової будівлі в придатному стані для використання згідно договору про спільне користування нежитловою будівлею від 24.09.2018. Дана обставина підтверджує факт використання спірного майна за призначенням, а саме як будівлі промисловості.

Так, ангар, загальною площею 567,70 кв.м. використовується для виробництва та зберігання паливних брикетів згідно договору про спільне користування нерухомим майном між фізичною особою Позивачем та ФОП ОСОБА_2 , а отже, використовується як виробничий корпус, відтак, не підлягає оподаткуванню.

Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких останній зазначає, що як до контролюючого органу, так і до суду не надано жодних документів, які б підтверджували, що позивач відповідно до норм ПК України звільняється від сплати податку.

В позовній заяві позивач не заперечує, що не здійснює господарської діяльності за адресою АДРЕСА_1 . на якій знаходиться нежитлове приміщення. Відповідно до заяви в Обухівське відділення Києво-Святошенської РДШ ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_2 (син позивача), місцем проведення господарської діяльності є АДРЕСА_2 .

У відповіді на відзив вказано, що ОСОБА_2 з 24.09.2018 використовує спільне майно та здійснює виготовлення паливних брикетів та їх зберігання згідно безоплатного Договору про спільне користування нежитловою будівлею.

Договір про спільне користування нежитловою будівлею не є доказом того, що нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 . використовується в господарській діяльності та є промисловою будівлею.

Вказане ніяким чином не може спростовувати нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 року.

Таким чином, відповідач вважає, що Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення, а отже, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.05.2020 № 0-2204 про донарахування податкових зобов`язань за 2019 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відсутні.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, а також оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 зареєстрований, як суб`єкт господарювання фізична особа-підприємець, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровані види діяльності: 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (основний); 47.75 Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними принадлежностями в спеціалізованих магазинах.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування І групи.

Відповідно до даних Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачу належать:

- нежитлова будівля, загальною площею 970,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи під час судового розгляду встановлено, що вказана будівля використовуються сином позивача ОСОБА_2 згідно Договору про спільне користування нежитловою будівлею від 24.09.2018 №б/н.

Згідно Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.11.2020 основним видом діяльності ФОП ОСОБА_2 є зокрема 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння. Крім того, згідно вказаного витягу ОСОБА_2 здійснює оптову торгівлю твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Головним управлінням Державної податкової служби у Хмельницькій області у зв`язку з отриманням відомостей щодо перебування у власності позивача вищезазначеної нежитлової будівлі загальною площею 970,8 кв.м. (ангар загальною площею - 567,70 кв.м.; котельні - загальною площею 7,70 кв.м.; коридору - 3,70 кв.м., кімнати для прийняття їжі - 9,50 кв.м., промислового цеху - 132, 50 кв.м., лабораторії - 4,90, склад - 147,60 кв.м.; коридору - 7,20 кв.м, кабінету - 6,10 кв.м., битовки - 6.00 кв.м, душ - 2,60 кв.м., цех - 25,30 кв.м, цех - 50,00 кв.м.) на підставі пп. 266.7.2 п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України нараховано позивачу податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки шляхом винесення податкового повідомлення-рішення №0-2204 від 22.05.2020 на суму 20255,74 грн.

Позивач не погодившись із винесеним податковим органом податковим повідомленням - рішенням подав скаргу на спірне податкове повідомлення-рішення. За результатами розгляду скарги отримав відповідь згідно якої податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а мою скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням №0-2204 від 22.05.2020 позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства 1 січня 2011 року регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 8.1. ст. 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Так, відповідно до п.8.3 ст.8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Статтею 10 Податкового кодексу України визначено, що до місцевих податків належать: пп.10.1.1. податок на майно, відмінне від земельної ділянки; пп. 10.1.2. єдиний податок.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яким, виклавши у новій редакції ст.266 Податкового кодексу України, законодавець запровадив справляння податку за об`єкти житлової та нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За правилами пп. 266.5.1 п. 266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період для цього виду податку дорівнює календарному року.

Згідно підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

При цьому пп. 266.5.1 п. 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно пп. 266.7.1 п. 266.6 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.266.7.4 п.266.7 ст.266 ПК України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом "є" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

При цьому, Податковий кодекс України не містить обмежень щодо використання чи невикористання таких об`єктів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що при віднесенні об`єктів нежитлової нерухомості позивача до об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, необхідно дотримуватись умов, визначених підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу, та враховувати рішення органів місцевого самоврядування в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та документи, які підтверджують право власності на таку нерухомість з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Так, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До групи "Будівлі промислові та склади" (код 125), клас "Будівлі промислові" (1251), включає криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо за їх функціональним призначенням, підклас "Будівлі підприємств харчової промисловості" (код 1251.5).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що одним з видом діяльності сина позивача ОСОБА_2 є виробництво паливних брикетів код КВЕД 16.29 згідно з заявою про застосування спрощеної системи оподаткування, при цьому ОСОБА_2 використовує власність позивача зокрема нежитлові будівлі для виробництва та зберігання паливних брикетів згідно договору про спільне користування нерухомим майном між фізичною особою Позивачем та ФОП ОСОБА_2 від 24.09.2018, а отже, використовується як виробничий корпус.

Норма підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборів, передбаченого підпунктом 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у підпункті 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам, до об`єктів, які не оподатковуються в силу закону за умови використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Суд звертає увагу відповідача, що наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, якою сформовано новий правовий висновок, відповідно до якого визначено, що застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи приписи підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, суд дійшов висновку, що контролюючим органом помилково віднесено належні позивачу нежитлові будівлі до категорії об`єктів оподаткування, що не мають пільг із сплати податку, у зв`язку з чим, оскаржуване податкове повідомлення - рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд враховує те, що контролюючий орган не надав жодних доказів того, що будівлі, які є власністю позивача, використовується ним чи ОСОБА_2 на підставі договору про спільне користування нерухомим майном від 24.09.2018 не за цільовим призначенням.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління ".

Будь-яких доказів, що спростовують доводи позивача, відповідач суду не надав, а також не навів жодних контраргументів на підтвердження обґрунтованості прийнятого спірного рішення.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.05.2020 №0-2204 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 22.05.2020 №0-2204.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , ідентифікаційний код - 43142957)

Головуючий суддя О.П. Шевчук