Справа № 640/15872/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції в м. Києві, за участю третіх осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління юстиції в м. Києві, за участю третіх осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просила суд визнати неправомірним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Тарнавської С.В. про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 26505067 від 26 листопада 2015 року щодо об`єкту нерухомого майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції зазначив, що нормами чинного на момент вчинення спірного рішення про державну реєстрацію законодавства на державного реєстратора не покладався обов`язок здійснення перевірки достовірності наявних на поданих документах підписів, оскільки державний реєстратор при здійсненні державної реєстрації встановлює факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень. Підкреслив, що про наявні розбіжності щодо площі нерухомого об`єкта, що належить їй на праві власності, позивач дізналась у листопаді 2017 року, тобто після здійсненої державної реєстрації права власності на такий об`єкт.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відмовляючи у позові суд першої інстанції вбачає лише розбіжності між реальною площею будинку і документальною його площею, при цьому не надаючи оцінку факту підроблення наявних в реєстраційній справі документів, що в дійсності в контексті позову має переважати над технічними розбіжностями.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне територіальне управління юстиції у місті Києві просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обгрунтовує тим, що при опрацюванні прийнятої заяви від 24 листопада 2015 року №14462121 про державну реєстрацію прав, а саме: права власності на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 державним реєстратором Управління державної реєстрації головного управління у місті Києві Тарнавською С.В. дотримано всіх вимог, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

Крім того, представником третьої особи - ОСОБА_3 також подано відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначено, що ОСОБА_1 не надала до суду докази її звернення до відповідних осіб із відповідною заявою про внесення змін до даних в Державному реєстрі прав, а також не надано рішення реєстратора про відмову у внесенні змін до запису про право власності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, з 04 червня 2007 року ОСОБА_1 є власником земельних ділянок АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 листопада 2015 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію їх обтяжень, ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 490,3 кв.м., житловою площею 111 кв.м.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 26505067 від 26 листопада 2015 року щодо вказаного вище нерухомого майна прийнято Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в місті Києві.

Як стверджує позивач, після проведення технічної інвентаризації і виготовлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Риман Бюро» технічного паспорту на будинок по АДРЕСА_1 , згідно даних технічного паспорту від 10 листопада 2017 року загальна площа даного будинку становить 779,3 кв.м., в тому числі 312,4 кв.м. житлової площі.

При цьому, 01 квітня 2019 року у кримінальному провадженні за № 0000023 від 31 січня 2018 року, відкритому за заявою ОСОБА_1 , проведено почеркознавчу експертизу № 8-4/243, за результатами якої встановлено, що підписи на документах, які стали підставою для державної реєстрації вищевказаного будинку, зокрема декларації про початок будівельних робіт, повідомленні про внесення змін у декларацію про початок будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26505067 від 26 листопада 2015 року щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 прийняте Управлінням державної реєстрації ГТУЮ в м. Києві є незаконним, що і зумовило її звернення до суду з даним адміністративним позовом.

На підставі встановлених вище обставин та враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів прийняття державним реєстратором рішень про відмову у внесенні змін до запису про право власності, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) надані наступні визначення: Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

На підставі частини 1 статті 4 Закону №1952-IV право власності підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.6 Закону №1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять зокрема державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 ч.1 ст.9 Закону №1952-IV передбачено, що до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить зокрема здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.10 Закону №1952-IV зобов`язує державного реєстратора встановити відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах.

Згідно p п.5 даної статті, державний реєстратор вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Пунктом 10 ч.3 ст.10 Закону №1952-IV передбачено здійснення державним реєстратором інших повноважень, передбачених Законом.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позивач є державним реєстратором, що приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За правилами частини 1 статті 11 Закону №1952-IV Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

За змістом статті 18 Закону №1952-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1952-IV у разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

Статтею 27 Закону №1952-IV визначено підстави для державної реєстрації права власності та інших речових прав, зокрема до таких відносяться укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на нерухоме майно, яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно тощо, тобто подається документ, який свідчить про перехід до заявника права власності чи іншого речового права на нерухоме майно.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 подавала до державного реєстратора відповідну заяву та необхідний пакет документів для здійснення державної реєстрації права власності на вищезазначений житловий будинок.

З матеріалів справи вбачається, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 26505067 від 26 листопада 2015 року щодо об`єкту нерухомого майна з адресою: АДРЕСА_1 прийнято Управлінням державної реєстрації ГТУЮ в м. Києві.

З пояснень позивача вбачається, що восени 2017 року, у останньої виникли сумніви щодо правильності вказаних у Свідоцтві та Витягу відомостей про площу будинку, оскільки вона особисто не приймала участі у поданні та оформленні дозвільних та реєстраційних документів, з огляду на що, позивач звернулась до ТОВ «Риман Бюро» за проведенням технічної інвентаризації і виготовленням технічного паспорту на будинок по АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорту від 10 листопада 2017 року, загальна площа будинку по АДРЕСА_1 становить 779,3 м. кв., в тому числі 312,4 м. кв. житлової площі.

Відповідно до матеріалів реєстраційної справи, сформованої УДР ГТУЮ в м. Києві за Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 26505067 від 26 листопада 2015 року щодо об`єкту нерухомого майна з адресою: АДРЕСА_1 , для проведення державної реєстрації серед іншого було надано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, підписану від імені ОСОБА_1 , Декларацію про початок виконання будівельних робіт від 17 травня 2012 року та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 16 вересня 2015 року, які також підписані від імені ОСОБА_1 .

Натомість, апелянт стверджує, що в дійсності, вказані документи ніколи не підписувала та для державної реєстрації їх не подавала.

Вважаючи про наявність факту подання завідомо неправдивих відомостей та підробленням підпису на офіційних документах, що стали підставою для отримання дозвільних документів та проведення державної реєстрації права власності, ОСОБА_1 звернулась із заявою про злочин, за якою Печерським УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню ЄРДР № 0000023 від 31 січня 2018 року з попередньою кримінально-правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 358 КК України.

01 квітня 2019 року у вказаному кримінальному провадженні Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було проведено почеркознавчу експертизу № 8-4/243, за результатами якої встановлено, що підписи на документах, які стали підставою для державної реєстрації вищевказаного будинку, зокрема - декларації про початок будівельних робіт, повідомленні про внесення змін у декларацію про початок будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Висновком експерта КНДІСЕ від 01 квітня 2019 року № 8-4/243, наданим у кримінальному провадженні провадженню ЄРДР № 0000023 встановлено, що документи, подані для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , виконані не позивачем ОСОБА_1 , а іншою особою.

Вказане, на думку позивача, є підставою вважати, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 26505067 від 26 листопада 2015 року, щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 прийняте Управлінням державної реєстрації ГТУЮ в м. Києві, є незаконним, неправомірним та прийнятим на підставі недостовірних документів в порушення вимог закону.

Апелянт зауважує, що судом першої інстанції без жодних обґрунтувань не взято до уваги висновок експерта від 01 квітня 2019 року № 8-4/243, натомість, надавши перевагу матеріалам реєстраційної справи, дані якої спростовані названим експертним висновком.

Апелянт підкреслює, що необґрунтоване відхилення судом експертного висновку і безпідставне надання переваги матеріалам реєстраційної справи, здійснене без виклику сторін, без належного і детального аналізу цих документів - є порушенням норм процесуального законодавства та причиною невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного її вирішення по суті.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає наступне.

Так, на стадії досудового розслідування по кримінальному провадженню ЄРДР № 0000023 від 31 січня 2018 року з попередньою кримінально-правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 358 КК України 01 квітня 2019 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було проведено почеркознавчу експертизу № 8-4/243, за результатами якої встановлено, що підписи на документах, які стали підставою для державної реєстрації вищевказаного будинку, зокрема - декларації про початок будівельних робіт, повідомленні про внесення змін у декларацію про початок будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відтак, відповідно до ст. 84 КПК висновок експерта не є доказом, а лише процесуальним джерелом доказів, а доказами є фактичні данні, отримані у передбаченому КПК порядку, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, висновок експерта в кримінальному провадженні не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Факт порушення кримінальної справи та проведення експертизи, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним твердженням, що документи, подані для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , виконані не позивачем - ОСОБА_1 , а іншою особою, як стверджує апелянт.

Водночас, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що нормами чинного на момент вчинення спірного рішення про державну реєстрацію законодавства на державного реєстратора не покладався обов`язок здійснення перевірки достовірності наявних на поданих документах підписів, оскільки державний реєстратор при здійсненні державної реєстрації встановлює факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

Позивач не заперечує, що про наявні розбіжності щодо площі нерухомого об`єкта, що належить їй на праві власності дізналась у листопаді 2017 року, тобто після здійсненої державної реєстрації права власності на такий об`єкт нерухомості.

Втім, оскільки норми чинного законодавства передбачають заявочний принцип внесення таких змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасовування записів Державного реєстру прав, судом першої інстанції вірно встановлено про відсутність в матеріалах справи доказів звернення ОСОБА_1 до уповноваженого органу із заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав, які стосуються, зокрема, технічних характеристик об`єкта нерухомого майна.

Матеріали справи не містять також доказів прийняття державним реєстратором рішень про відмову у внесенні змін до запису про право власності.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання неправомірним та скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Тарнавської С.В. про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №26505067 від 26 листопада 2015 року щодо об`єкту нерухомого майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено "30" листопада 2020 року.