Справа № 440/2561/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 р.Справа № 440/2561/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргоюФермерського господарства ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 29.11.19 року по справі № 440/2561/19

за позовом Фермерського господарства Кольваха Сергія Леонідовича

до Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області , Полтавської митниці ДФС

про визнання бездіяльності протиправною,зобов`язання вчинити певні дії,стягнення коштів,,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фермерське господарство Кольваха Сергія Леонідовича, звернувся до суду з позовом, у якому позивач просив:

-визнати незаконною вимогу про оплату витрат митного органу за зберігання, викладену у листі Полтавської митниці ДФС від 3.06.19;

-визнати протиправною бездіяльність Полтавської митниці ДФС щодо повернення зі складу належного позивачу трактора у розібраному стані;

-зобов`язати відповідача видати ФГ ОСОБА_1 без стягнення з нього платежів за зберігання на складі Полтавської митниці ДФС трактор колісний сільськогосподарський спеціального призначення, такий, що був у експлуатації, календарний рік виготовлення 2016, модельний рік виготовлення 2015, марка JOHN DEERE, модель 6105Е, VIN: НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, об`єм двигуна 4500 куб.см., потужність 89 к.с./66,40 кВт, у розібраному стані;

-стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області матеріальну шкоду у розмірі 51526,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що на підставі зовнішньоекономічного контракту з компанією ATLANTIC RESOURCES, INC (США) у серпні 2018 року позивачем здійснено ввезення на митну територію України колісного трактора у розібраному стані після ДТП. Однак, у ході митного оформлення товарів митним органом здійснено коригування митної вартості шляхом її збільшення, про що прийняте рішення від 27.08.18. Разом з цим, рішення про коригування митної вартості скасоване в судовому порядку як протиправне, з урахуванням чого позивач 31.05.19 звернувся до Полтавської митниці ДФС з вимогою про видачу товару зі складу митниці, на яку отримав повідомлення про необхідність сплати вартості послуг зі зберігання товарів. На переконання позивача, дана вимога митного органу є протиправною, оскільки зберігання товарів на складі митниці мало місце з огляду на ухвалення відповідачем протиправного рішення про коригування митної вартості товарів. Окрім того, за твердженням позивача, протиправними діями митниці щодо коригування митної вартості товарів господарству завдано збитків у вигляді матеріальної шкоди у розмірі 51526,04 грн, що включає оплату вартості двох експертних досліджень та плату за простій контейнерів.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим за умов неправильного застосування норм матеріального права, таким, що прийняте без повного і всебічного з`ясування всіх обставин в справі, на підставі висновків, що суперечать дійсним обставинам справи. Вказує, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо законності вимоги митного органу про відшкодування позивачем витрат за зберігання товару на складі митниці, через те, що поміщення товару на склад митниці є результатом свідомих дій декларанта. Апелянт вказує, що оскільки розміщення на митному складі транспортного засобу відбулось саме з ініціативи відповідача, в результаті відмови у його розмитненні за митною вартістю декларанта, то на позивача не можуть бути покладені негативні наслідки помилки контролюючого органу щодо визначення митної вартості, яка встановлена судом. При цьому, оскільки внаслідок протиправної поведінки відповідача позивачем було понесено витрати з оплати двох експертних досліджень та плати за простій контейнерів, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання Дніпровської митниці Держмитслужби про заміну відповідача та проведено заміну відповідача -Полтавської митниці ДФС, на правонаступника - Дніпровську митницю Держмитслужби.

Сторони по справі в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у серпні 2018 року на підставі зовнішньоекономічного контракту з компанією ATLANTIC RESOURCES, INC (США) у серпні 2018 року ввезено на митну територію України колісний трактор у розібраному стані після ДТП, про що декларантом ФГ ОСОБА_1 16.08.18 подано Полтавській митниці ДФС митну декларацію №UA806020/2018/209194.

За результатами митного контролю митницею прийнято рішення від 27.08.18 про коригування митної вартості товарів №UA806020/2018/000025/2, а також складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA806020/2018/00308, якою відмовлено у митному оформленні товарів за митною декларацією від 16.08.18 №UA806020/2018/209194.

Позивач 03.09.18 року звернувся до Полтавської митниці ДФС із заявою про надання дозволу на відкриття та експлуатацію складу тимчасового зберігання, у якому просило надати дозвіл на тимчасове розміщення не розмитненого товару на території складу господарства /а.с. 83/.

Того ж дня посадовими особами митного органу проведено огляд територій та приміщень складів тимчасового зберігання, про що складено акт №6 /а.с. 85-87/.

За результатами огляду приміщень, що пропонувались для використання як складу тимчасового зберігання, зважаючи на невідповідність приміщень та прилеглої території вимогам розділу ІІ Наказу Мінфіну від 28.05.12 №613 в частині відсутності інформаційних вивісок, відсутності каналу і засобу зв`язку для роботи посадових осіб ПМО та відсутності охоронної сигналізації відповідач визнав недоцільним оформлення ФГ ОСОБА_1 дозволу на використання приміщення як складу тимчасового зберігання /а.с. 84/.

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом від 13.09.18 вих.№276/10/6-70-18, у якому зазначено, що в разі усунення недоліків Полтавська митниця ДФС готова повернутись до розгляду ініційованого питання /а.с. 88/.

06.09.18 року товар передано на тимчасове зберігання на склад ПФ "КМ" на строк до 5.12.18 /а.с. 89/.

Позивач 20.11.18 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості від 27.08.18 UА806020/2018/000025/2 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення №UA806020/2018/00308.

У зв`язку з закінченням 90-денного строку зберігання товарів на складі ПФ "КМ" та не завершення позивачем процедури митного оформлення товару, транспортний засіб 03.01.19 прийнятий на зберігання на склад Полтавської митниці ДФС, про що складено Уніфіковану митну квитанцію від 3.01.19 серії КВ №057782 /а.с. 90/.

Листом від 14.03.19 вих.№1212/10/16--70-03 митний орган повідомляв позивача про те, що термін зберігання товару на складі митниці закінчується 2.04.19, а тому просив вжити заходів щодо завершення процедури митного оформлення /а.с. 91/.

09.04.19 позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову в межах розгляду справи №440/4108/18.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.19 заяву задоволено. Встановлено Полтавській митниці ДФС обов`язок вчинити дії щодо продовження зберігання на складі Полтавської митниці ДФС трактора колісного сільськогосподарського спеціального призначення, б/в, календарний рік виготовлення 2016, модельний рік виготовлення 2015, марка НОМЕР_2 , модель 6105Е, VIN: НОМЕР_3 в кількості одна штука, в розібраному стані до набрання законної сили судовим рішенням у справі №440/4108/18. Заборонено Полтавській митниці ДФС вчиняти дії щодо реалізації, утилізації чи знищення трактора колісного сільськогосподарського спеціального призначення, бувшого в експлуатації, календарний рік виготовлення 2016, модельний рік виготовлення 2015, марка НОМЕР_2 , модель 6105Е, VIN:1Р06105ЕVF0001152 в кількості одна штука, в розібраному стані до набрання законної сили судовим рішенням у справі №440/4108/18.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.19 року у справі №440/4108/18 позовні вимоги ФГ ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Полтавської митниці ДФС про коригування митної вартості від 27.08.18 UА806020/2018/000025/2 в частині коригування митної вартості товару №3/1 - трактора колісного сільськогосподарського спеціального призначення, б/в, календарний рік виготовлення 2016, модельний рік виготовлення 2015, марка JOHN DEERE, модель 6105Е, VIN: НОМЕР_3 , тип двигуна дизельний, об`єм двигуна 4500 см.куб, потужність 89 к.с./66,40 кВт, у розібраному стані. Визнано протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення №UA806020/2018/00308 в частині відмови у митному оформленні (випуску) товару №3 за митною декларацією №UA806020/2018/209194 від 16.08.18.

Рішення суду набрало законної сили 28.05.19.

На цій підставі митне оформлення товару завершено шляхом подання позивачем митної декларації від 31.05.19 № UA 806020/2019/210547 /а.с. 99/.

31.05.19 та 3.06.19 позивач звертався до Полтавської митниці ДФС із заявами про видачу зі складу митниці товару /а.с. 98, 100/.

Листами від 03.06.19 вих.№1815/10/16-70-03 та 06.06.19 вих.№1831/10/16-70-03 позивачу повідомлено, що повернення товару можливе після відшкодування витрат за зберігання товарів на складі митниці у розмірі 64221,78 грн /а.с. 101-102, 103-104/.

Не погодившись з позицією митного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога митного органу про відшкодування позивачем витрат за зберігання товару на складі митниці є правомірною, оскільки поміщення товарів на склад митниці є результатом свідомих дій декларанта. Також суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування позивачу матеріальної шкоди.

Колегія судів частково погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - це виконання митних формальностей (МФ), необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і митними органами, а також автоматизованою системою митного оформлення з метою дотримання вимог законодавства України з питань митної справи.

Частиною 1 статті 318 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України, підлягають митному контролю.

Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи (частина 3 статті 318 МК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом. У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Відповідно до частини 1 статті 201 МК України товари з моменту пред`явлення їх органу доходів і зборів до поміщення їх у відповідний митний режим можуть перебувати на тимчасовому зберіганні під митним контролем. Тимчасове зберігання товарів під митним контролем здійснюється на складах тимчасового зберігання.

Згідно з частинами 1, 3 статті 204 МК України загальний строк тимчасового зберігання товарів під митним контролем становить 90 календарних днів. Строк тимчасового зберігання товарів, зазначений у частині першій цієї статті, за заявою власника або уповноваженої ним особи може бути продовжений (але не більше ніж на 30 днів) органом доходів і зборів, за дозволом якого товари були розміщені на складі.

Відповідно до частини 4 статті 204 МК України до закінчення строків зберігання, зазначених у частинах першій - третій цієї статті, товари, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, повинні бути: 1) задекларовані власником або уповноваженою ним особою до відповідного митного режиму; або 2) передані власником або уповноваженою ним особою, утримувачем складу тимчасового зберігання, митного складу, організацією - отримувачем гуманітарної допомоги відповідному органу доходів і зборів для зберігання та/або розпорядження відповідно до цього Кодексу; або 3) відправлені під митним контролем до інших органів доходів і зборів для їх подальшого митного оформлення; або 4) вивезені за межі митної території України.

Товари, які до закінчення встановлених статтею 204 цього Кодексу строків тимчасового зберігання під митним контролем на складах тимчасового зберігання, складах організацій - отримувачів гуманітарної допомоги, митних складах не були задекларовані власником або уповноваженою ним особою до відповідного митного режиму або такі, що декларувалися, але щодо яких після закінчення строків зберігання під митним контролем двічі надавалася відмова у митному оформленні в порядку, встановленому цим Кодексом підлягають обов`язковій передачі митному органу для зберігання (пункт 3 частини 1 статті 238 МК України).

Товари, які підлягають обов`язковій передачі для зберігання митному органу (крім валютних цінностей, а також дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння), зберігаються на складах митних органів (частина 2 статті 238 МК України).

Згідно з частинами 1 та 7 статті 239 МК України під складами митних органів розуміються складські приміщення, резервуари, криті та відкриті майданчики, холодильні чи морозильні камери, які належать митним органам або використовуються ними і спеціально обладнані для зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Витрати органів доходів і зборів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пунктах 1-5 частини першої та у частині п`ятій статті 238 цього Кодексу, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг. Готівкові кошти на відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів на складах органів доходів і зборів можуть прийматися цими органами із заповненням уніфікованої митної квитанції, яка видається власникам зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженим ними особам.

Порядок відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митниць ДФС затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 №731 (далі - Порядок №731).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Порядку №731, витрати митного органу відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів або вповноваженою ним особою (далі - платник) після їх митного оформлення при фактичному отриманні цих товарів, транспортних засобів.

Згідно з пунктом 6 Розділу ІІ Порядку №731, строк зберігання товарів і транспортних засобів на складі митниці ДФС для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарів і транспортних засобів на зберігання митницею ДФС і до дня їх видачі зі складу митниці ДФС власникам або вповноваженим особам (крім випадків, обумовлених цим Порядком).

Відповідно до пункту 7 Розділу ІІ Порядку №731, при обрахунку витрат строк зберігання обчислюється в календарних днях. День видачі зі складу митниці ДФС товарів і транспортних засобів власникам або вповноваженим особам до загального строку при обрахунку витрат не включається.

Згідно з пунктом 8 Розділу ІІ Порядку №731, при обрахунку витрат митницею ДФС до розрахункового строку не включаються: час проведення митницею ДФС в рамках процедури митного контролю та митного оформлення досліджень (аналізів, експертиз). Проміжок часу, витрачений на проведення досліджень (аналізів, експертиз), підтверджується копіями документів, що засвідчують факт прийняття рішення митницею ДФС про необхідність таких досліджень (аналізів, експертиз) та дату отримання митницею ДФС відповідної інформації; час затримки митного оформлення, яка сталася з ініціативи митниці ДФС. Час затримки митного оформлення з ініціативи митниці ДФС встановлюється за результатами перевірки обставин та причин такого затримання та оформлюється доповідною або службовою запискою на керівника митниці ДФС або особу, яка виконує його обов`язки.

При цьому при обрахунку витрат до розрахункового строку не включаються: час проведення службового розслідування або перевірки; строк дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідними документами.

Витрати не обраховуються та не відшкодовуються, якщо: строк зберігання товарів, транспортних засобів на складі митниці ДФС не перевищує десяти днів з дня їх розміщення на складі митниці ДФС; товари, транспортні засоби, що зберігаються на складі митниці ДФС, розміщуються їх власником або вповноваженою ним особою у режим відмови на користь держави (пункт 9 Розділу ІІ Порядку №731).

Згідно з пунктом 10 Порядку №731 видача зі складу митниці ДФС товарів, транспортних засобів їх власникам або вповноваженим особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, здійснюється лише після митного оформлення зазначених товарів, транспортних засобів, відшкодування витрат митниць ДФС за їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Відповідно до статті 242 МК України товари, що зберігаються на складах митних органів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат митних органів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

З матеріалів справи встановлено, що зберігання належного позивачу транспортного засобу виникло внаслідок відмови у здійсненні митного оформлення, протиправність якої встановлена рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.19 року у справі №440/4108/18, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Саме на виконання рішення суду митне оформлення товару завершено шляхом подання позивачем митної декларації від 31.05.19 № UA 806020/2019/210547, після оформлення якої, товар випущено у вільний обіг.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновком, що затримка митного оформлення сталася з вини самого ж відповідача, а тому позивача протиправно зобов`язано відшкодувати витрати за зберігання транспортного засобу.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02.03.2018 року у справі №808/906/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів вважає помилковими доводи контролюючого органу, з якими погодився суд першої інстанції, що поміщення товарів на склад митниці є результатом свідомих дій декларанта, оскільки дані обставини є об`єктивним наслідком прийняття рішення про відмову у митному оформленні транспортного засобу, яке в подальшому визнано протиправним та скасовано в судовому порядку.

При цьому, оскільки у спірних правовідносинах позивач скористався законодавчо наданим правом на оскарження у судовому порядку рішення про коригування заявленої митної вартості, колегія суддів вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на відсутність факту звернення позивача до митного органу із заявою про випуск товарів у вільний обіг з наданням фінансової гарантії, як те передбачено частиною сьомою статті 55 МК України, не оскарження дій митниці щодо відмови у відкритті складу тимчасового зберігання та не звернення із повторною заявою про відкриття складу тимчасового зберігання.

Так, згідно частини 2 статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Таким чином, декларант вправі оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до суду, без будь-яких застережень чи умов, в тому числі сплати чи не сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом, та/або за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу, а тому таке оскарження не може розцінюватись судом як затримка у митному оформленні, допущена з вини позивача.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що здійснення державної митної справи базується на принципах, передбачених статтею 8 МК України, зокрема, принципів: законності та презумпції невинуватості; визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності; додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб; відповідальності всіх учасників відносин, що регулюються цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, Європейський суд з прав людини у пунктах 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі «ТОВ «Полімерконтейнер» проти України» (Заява №23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» [ВП], №31107/96, п. 58, ЄСПЛ 1999-II). Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Хентріх проти Франції», від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A №296-A, та «Кушоглу проти Болгарії», №48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших авторитетних джерел, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», від 23 вересня 1982 року, п. п. 69 - 73, серія A №52).

У пунктах 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» (Заява №29979/04) вказано, що суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії», п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

В контексті вказаної практики Європейського суду з прав людини у спірних правовідносинах на позивача не можуть бути покладені негативні наслідки помилки відповідача, а митний орган, в свою чергу, не може отримати вигоду у вигляді оплати за зберігання товару, передання на зберігання якого обумовлено його протиправними діями щодо визначення митної вартості такого.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Оскільки відповідач, маючи відповідний обов`язок щодо повернення зі складу належного позивачу трактору колісного сільськогосподарського спеціального призначення, бувшого в експлуатації, календарний рік виготовлення 2016, модельний рік виготовлення 2015, марка НОМЕР_2 , модель 6105Е, VIN: НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, об`єм двигуна 4500 куб.см., потужність 89 к.с./66,40 кВт не зробив вказаних дій, колегія суддів дійшла висновку, що ним було допущено протиправну бездіяльність.

Відповідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження позивачем.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів дійшла висновку, що з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, необхідним є зобов`язання митний орган видати позивачу без стягнення з нього платежів за зберігання на складі митниці трактор колісний сільськогосподарський спеціального призначення, такий, що був у експлуатації, календарний рік виготовлення 2016, модельний рік виготовлення 2015, марка JOHN DEERE, модель 6105Е, VIN: НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, об`єм двигуна 4500 куб.см., потужність 89 к.с./66,40 кВт, у розібраному стані.

З приводу заявлених позивачем вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 51526,04 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи вказані вимог позивач вказував, що вони включають витрати, понесені позивачем на оплату вартості двох експертних досліджень та плату за простій контейнерів.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Застосування такого способу захисту, як відшкодування збитків, та інших способів відшкодування майнової шкоди визначається положенням ст.22 ЦК України.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Враховуючи вищенаведені норми, суду належить встановити обставини наявності такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, зокрема: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві такої шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

У даному випадку позивачем не було підтверджено, що витрати на оплату вартості двох експертних досліджень пов`язані з розглядом саме даної справи та не заперечує , що такі експертні дослідження були проведені для підтвердження заявлених позовних вимог в межах справи №440/4108/18.

Щодо оплати за простій контейнерів, суд зауважує, що у додатку до митної декларації зазначено, що спірний товар знаходився у контейнері за № BSIU9702480. У акті наданих послуг від 7.09.18 №4075 зазначено, що господарська санкція за простій контейнерного обладнання становить 22329,33 грн. При цьому , розрахунок цієї санкції відсутній, а у графі 44 митної декларації не зазначено про наявність договору з ТОВ "Інтермодал експрес". Доказів понесених витрат позивач до суду не надав.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що в рамках розгляду даної справи позивачем не підтверджено обґрунтованість заявлених вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 51526,04 грн.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач не позбавлений права на звернення із окремим позовом про стягнення з відповідача відповідних сум, якщо він вважає, що йому завдано матеріальну шкоду протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вказаних позовних вимог скасуванню не підлягає.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача , яка полягає у не поверненні зі складу належного позивачу ФГ ОСОБА_1 трактору колісного сільськогосподарського спеціального призначення, бувшого в експлуатації, календарний рік виготовлення 2016, модельний рік виготовлення 2015, марка НОМЕР_2 , модель 6105Е, VIN: НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, об`єм двигуна 4500 куб.см., потужність 89 к.с./66,40 кВт та зобов`язання митного органу видати ФГ Кольваха С.Л. без стягнення з нього платежів за зберігання на складі митниці трактор колісний сільськогосподарський спеціального призначення, такий, що був у експлуатації, календарний рік виготовлення 2016, модельний рік виготовлення 2015, марка JOHN DEERE, модель 6105Е, VIN: НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, об`єм двигуна 4500 куб.см., потужність 89 к.с./66,40 кВт, у розібраному стані, із прийняттям в цій частині нового судового рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316,317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 року по справі № 440/2561/19 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Полтавської митниці ДФС , яка полягає у не поверненні зі складу належного позивачу ФГ ОСОБА_1 трактору колісного сільськогосподарського спеціального призначення, бувшого в експлуатації, календарний рік виготовлення 2016, модельний рік виготовлення 2015, марка НОМЕР_2 , модель 6105Е, VIN: НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, об`єм двигуна 4500 куб.см., потужність 89 к.с./66,40 кВт та зобов`язання Полтавської митниці ДФС видати ФГ ОСОБА_1 без стягнення з нього платежів за зберігання на складі Полтавської митниці ДФС трактор колісний сільськогосподарський спеціального призначення, такий, що був у експлуатації, календарний рік виготовлення 2016, модельний рік виготовлення 2015, марка JOHN DEERE, модель 6105Е, VIN: НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, об`єм двигуна 4500 куб.см., потужність 89 к.с./66,40 кВт, у розібраному стані.

В цій частині прийняти нову постанову, якою визнати протиправною бездіяльність Полтавської митниці ДФС , яка полягає у не поверненні зі складу належного позивачу ФГ ОСОБА_1 трактору колісного сільськогосподарського спеціального призначення, бувшого в експлуатації, календарний рік виготовлення 2016, модельний рік виготовлення 2015, марка НОМЕР_2 , модель 6105Е, VIN: НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, об`єм двигуна 4500 куб.см., потужність 89 к.с./66,40 кВт та зобов`язати Полтавську митницю ДФС видати ФГ ОСОБА_1 без стягнення з нього платежів за зберігання на складі Полтавської митниці ДФС трактор колісний сільськогосподарський спеціального призначення, такий, що був у експлуатації, календарний рік виготовлення 2016, модельний рік виготовлення 2015, марка JOHN DEERE, модель 6105Е, VIN: НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, об`єм двигуна 4500 куб.см., потужність 89 к.с./66,40 кВт, у розібраному стані.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2019р. по справі № 440/2561/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 01.12.2020 року