Справа № 520/14170/2020
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 р. № 520/14170/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

представника позивача - Кравцова С.О.,

розглянувши клопотання представника позивача щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо винесення постанови від 12.03.2020 про стягнення виконавчого збору у розмірі 98135,47 грн в межах виконавчого провадження № 49007977;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення виконавчого збору у розмірі 98135,47 грн в межах виконавчого провадження №49007977.

23 листопада 2020 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду із даним позовом. В обґрунтування вказаного клопотання представник позивача зазначив, що оскаржуваної постанови від 12.03.2020 про стягнення виконавчого збору у розмірі 98135,47 грн в межах виконавчого провадження № 49007977 позивач не отримував. 25.09.2020 позивач отримав лише постанову про відкриття виконавчого провадження, за яким здійснено стягнення виконавчого збору. У зв`язку із тим, що позивач є людиною похилого віку та юридично необізнаний, він лише 13.10.2020 звернувся до свого адвоката за правничою допомогою, а 16.10.2020 звернувся до суду. Враховуючи, що відповідачем оскаржувана постанова не направлялась ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, просить визнати поважними причини пропуску звернення ло суду та поновити вказаний строк.

У судовому засідання представник позивача підтримав вказану заяву та просив суд поновити строк звернення із даним адміністративним позовом.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення Кодексу адміністративного судочинства України та те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності уповноваженого представника відповідача та представника третьої особи.

Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Із пункту 1 частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Так, ОСОБА_1 оскаржує постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 98135,47 грн в межах виконавчого провадження № 49007977 від 12.03.2020, поряд із тим до суду звернувся лише 16.10.2020.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що про оскаржувану постанову № 49007977 від 12.03.2020 він дізнався 25.09.2020, що підтверджується і повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

В обґрунтування поважним причин пропуску звернення до суду представник позивача зазначив, що позивач є людиною похилого віку та юридично необізнаний, а тому лише 13.10.2020 звернувся до свого адвоката за правничою допомогою.

Поряд із тим, суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься ордер на надання правничої (правової) допомоги, який виписаний на підставі договору про надання правової допомоги від 01.06.2020.

Таким чином, станом на 25.09.2020 між ОСОБА_1 та адвокатом Кравцовим С.О. вже було укладено договір про надання правової допомоги, а тому позивач не потребував часу для пошуку адвоката.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що починаючи з 25.09.2020 позивач знав про порушення своїх прав, свобод або інтересів, проте до суду із позовною заявою звернувся лише 16.10.2020, тобто поза межами строку, визначеного статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що посилання позивача як на підставу поважності пропуску звернення до суду його похилий вік та епідемію коронавірусу (Covid-19) є необґрунтованим, оскільки доказів на підтвердження існування об`єктивних обставин, що стали саме йому перешкодою для вчасного звернення до суду з адміністративним позовом, він не надав.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Положеннями частин 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про "закон", стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі "Шпачек s.r.о." проти Чеської Республіки" (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи викладене, всебічно перевіривши обставини справи, дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано поважність пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом, у зв`язку із чим, суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даною позовною заявою без поважних причин.

Відповідно до приписів частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, заява представника позивача щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду не підлягає задоволенню, а позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 121, 122, 240, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання представника позивача щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду - залишити без задоволення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови- залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя С.О.Чудних