Справа № 380/246/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/246/20 пров. № А/857/12685/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк С.М.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року, ухвалене суддею Кедик М.В. у м. Львові о 15 год. 17 хв. у справі № 380/246/20 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Технокап УА» до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22 січня 2020 року.

У обґрунтування вимог адміністративного позову позивач зазначає те, що у період з 13.08.2019 року по 10.09.2019 року відповідач провів перевірку позивача та склав акт перевірки, на підставі якого виніс оскаржене податкове повідомлення-рішення про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток. Позивач зазначає, що акт перевірки ґрунтується на даних інформаційних баз податкового органу. Такі дані, на думку позивача, не можуть розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності (нереальності) вчинення ним господарських операцій. Реальність здійснення господарських операцій позивача із ТзОВ «Транза», ТзОВ «Провнел», ТзОВ «ВВП Холдинг», ТзОВ «Стальстандарт» підтверджується первинними документами, що були представлені до перевірки та долучені до матеріалів справи. На переконання позивача, вказані первинні документи відповідачем не були досліджені належним чином.

Позивач вважає, що відповідач необґрунтовано та безпідставно виніс оскаржене податкове повідомлення-рішення, яке, на думку позивача, необхідно скасувати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 22.01.2020 року № .

Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Технокап УА» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області судовий збір в сумі 2102 грн.

Не погодившись з цим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції неповно з`ясував та дослідив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Свою позицію відповідач пояснює тим, що господарські операції поставки ТзОВ «Технокап УА» із ТзОВ «Транза», ТзОВ «Провнел», ТзОВ «ВВП Холдинг», ТзОВ «Стальстандарт» фактично не відбулися, оскільки контрагенти позивача не мали матеріальних та трудових ресурсів для здійснення цих операцій.

Тому відповідач вважає, що вірно встановив заниження позивачем податку на прибуток, оскільки господарські операції за договорами поставки фактично не відбулись.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що у період з 13.08.2019 року по 10.09.2019 року відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Технокап УА» щодо дотримання податкового законодавства за період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 року, валютного за період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 року, за результатами якої 17.09.2019 року склав акт № 19/05-04/33775568.

У акті перевірки відповідач зафіксував порушення позивачем пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 60661 грн, в тому числі: за 2 півріччя 2016 року на суму 184369 грн, за 2017 рік на суму 75156 грн, за 2018 рік на суму 280063 грн, за 1 півріччя 2019 року на суму 67073 грн.

Вказані в акті перевірки порушення ґрунтуються на висновках податкового органу про не підтвердження позивачем факту здійснення господарських операцій з ТзОВ «Транза», ТзОВ «Провнел», ТзОВ «ВВП Холдинг», ТзОВ «Стальстандарт».

22.01.2020 року за результатами розгляду акта перевірки відповідач виніс податкове повідомлення-рішення № , на підставі якого збільшив суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток в сумі 105249,00 грн (в т.ч. за основним платежем 84199,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 21050 грн).

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції між позивачем та його контрагентами фактично відбулися, що підтверджується первинними документами.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У пункті 44.2 статті 44 ПК України зазначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 року № 73 визначено, що доходи - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визначення доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, наведеними правовими нормами встановлено, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування валових витрат і доходів наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Дослідивши господарські операції позивача з його контрагентами апеляційний суд зазначає таке.

Позивач у періоді, який перевірявся відповідачем здійснив продаж кришок до банок (далі товар) ТзОВ «Транза», ТзОВ «Провнел», ТзОВ «ВВП Холдинг», ТзОВ «Стальстандарт».

Позивач продав ТзОВ «Транза» товар на загальну суму 5949,98 грн. про що виписав видаткову накладну від 28.08.2018 року № 838 та склав податкову накладну № 135 від 28.08.2018 року.

ТзОВ «Транза» 03.09.2018 року здійснило оплату за товар, що підтверджено випискою банку по рахунку позивача.

Позивач продав ТзОВ «Провнел» товар згідно з видатковою накладною від 13.11.2018 року № 1112 на загальну суму 29172,00 грн, від 21.11.2018 року № 1136 на загальну суму 6620,02 грн, від 19.12.2018 року № 1239 на загальну суму 89250,00 грн, від 14.01.2019 року № 13 на загальну суму 4940,02 грн. та склав податкові накладні № 33 від 13.11.2018 року, № 58 від 21.11.2018 року, № 63 від 18.12.2018 року, № 15 від 14.01.2019 року.

ТзОВ «Провнел» 21.11.2018 року здійснило оплату за товар в сумі 29172,00 грн., 29.11.2018 року в сумі 6620,02 грн., 18.12.2018 року в сумі 89250,00 грн., 25.01.2019 року в сумі 4940,02 грн., що підтверджено випискою банку по рахунку позивача.

Сплачені грошові кошти відповідають вартості придбаного товару, згідно з видатковими накладними.

Позивач продав ТзОВ «ВВП Холдинг» товар згідно з видатковою накладною від 30.05.2018 року № 459 на загальну суму 2550,00 грн, від 11.06.2018 року № 502 на загальну суму 50999,76 грн, від 27.06.2018 року № 587 на загальну суму 87549,84,00 грн., від 06.07.2018 року № 622 на загальну суму 30600,00 грн, від 23.07.2018 року № 683 на загальну суму 11 521,52 грн, від 24.07.2018 року № 687 на загальну суму 3637,50 грн, від 01.08.2018 року № 731 на загальну суму 58650,00 грн, від 10.09.2018 року № 886 на загальну суму 4602,00 грн, від 18.09.2018 року № 916 на загальну суму 14040,00 грн, від 18.10.2018 року № 1030 на загальну суму 4940,02 грн. та склав податкові накладні: від 30.05.2018 № 112, від 04.06.2018 року № 13, від 27.06.2018 року № 139, від 06.07.2018 року № 31, від 09.07.2018 року № 41, від 23.07.2018 року № 109, від 01.08.2018 року № 1, від 02.08.2018 року № 8, від 07.09.2018 року № 29, від 18.10.2018 року № 68.

ТзОВ «ВВП Холдинг» 31.12.2018 року здійснило оплату за товар в сумі 2550,00 грн., 04.06.2018 року в сумі 50999,76 грн., 27.06.2018 року в сумі 87549,84 грн., 09.07.2018 року в сумі 32062,50 грн, 13.07.2018 року в сумі 14661,02 грн, 01.08.2018 року в сумі 3637,50 грн., 02.08.2018 року в сумі 58650,00 грн, 07.09.2018 року в сумі 17850,00 грн, 29.10.2018 року в сумі 1130,02 грн, що підтверджено випискою банку по рахунку позивача.

Сплачені грошові кошти відповідають вартості придбаного товару, згідно з видатковими накладними.

Позивач продав ТзОВ «Стальстандарт» товар згідно з видатковою накладною від 25.04.2018 року № 351 на загальну суму 5750,02 грн, від 25.04.2018 року № 352 на загальну суму 53550,00 грн, від 03.05.2018 року № 374 на загальну суму 3451,50 грн. та склав податкові накладні: від 25.04.2018 року № 77, від 25.04.2018 року № 71, від 03.05.2018 року № 5.

ТзОВ «Стальстандарт» 26.04.2018 року здійснило оплату за товар в сумі 5750,02 грн., 26.04.2018 року в сумі 53550,00 грн., 03.05.2018 року в сумі 3451,50 грн., що підтверджено випискою банку по рахунку позивача.

Сплачені грошові кошти відповідають вартості придбаного товару, згідно з видатковими накладними.

Крім того, позивач надав картки рахунку 26 про реалізацію товарів за номерами видаткових накладних, а також накладні на переміщення готової продукції.

Наведені обставини свідчать про те, що у майновому стані позивача відбулись зміни. Зокрема позивач отримав на свій рахунок кошти, які свідчать про оплату вартості товару і відповідають сумі вказаній у видаткових накладних.

На думку апеляційного суду, отримані від контрагентів кошти на оплату товару позивач вправі включити до валового доходу, що в подальшому має значення для визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник (продавець) мав реальні доходи у зв`язку з реалізацією товарів (робіт, послуг). Порушення покупцем товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення продавцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування доходу, тому платник податків (продавець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування доходів, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що за обставин, які склались у цьому спору, а саме коли позивач є продавцем товару і отримав кошти за товар, які відповідають вартості товару, що зазначена у видаткових накладних, позивача, як продавця товару, не стосується те як розпорядиться цим товаром покупець (контрагент).

Тому доводи відповідача про те, що контрагенти позивача не мають матеріальних ресурсів для доставки та зберігання товару, а також те, що даними податкового обліку не підтверджено реалізацію придбаного у позивача товару, не є суттєвими у цьому спорі.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року в справі № 380/246/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 02.12.2020 року