Справа № 127/10189/20
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/10189/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жмудь О.О.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

01 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П. ,

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

представника позивача: Ліханової Олени Володимирівни

представника відповідача: Вихристюк Валерії Дмитрівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Подільської митниці Держмитслужби на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до в.о. начальника Подільської митниці Держмитслужби Єрофєєвої Вікторії Станіславівни про визнання протиправними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до в.о. начальника Подільської митниці Держмитслужби Єрофєєвої Вікторії Станіславівни про визнання протиправними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на її переконання, до невірного вирішення справи.

01 грудня 2020 року до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник позивача щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечувала, просила суд відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що 03.12.2018 року ДП «САМТРАНС» ТОВ «АГРОСВІТЛО ПЛЮС» через ТОВ «ЗВЕЛИЧ+» подало до митного поста «Вінниця - центральний» Вінницької митниці ДФС електронні митні декларації № UA401010/2018/042430, № UA401010/2018/042320 з пакетом необхідних документів з метою здійснення митного оформлення в режимі «IM 40 ДЕ» ввезений на митну територію України товар, а саме: сідельний тягач, що був у використанні, марка: SCANIA, модель: R370; тип двигуна - дизель; календарний рік виготовлення - 2014; модельний рік випуску - 2014; дата першої реєстрації - 20.02.2014 pоку; об`єм двигуна - 12742 см3; потужність 272 кВт; № шасі НОМЕР_1 ; колісна формула - 4x2; номер двигуна: не виявлено; транспортний засіб з несправним двигуном; маса в разі максимального завантаження - 18.000т; вантажопідємність - 10.064 т; бувший у використанні, загальна кількість місць включаючи водія - 2; ТЗ не містить у своєму складі приймачі або передавачі; для використання на дорогах загального користування. Виробник; Scania Nederland B.V. Країна виробництва: Нідерланди (NL); сідельний тягач, що був у використанні, марка: SCANIA, модель: G420 LA4X2MEB; тип двигуна - дизель; календарний рік випуску - 2011; модельний рік випуску - 2011; дата першої реєстрації - 25.10.2011 pоку; об`єм двигуна - 11705 см3; потужність 309 кВт; № шасі НОМЕР_2 ; колісна формула - 4x2; номер двигуна: не виявлено; маса в разі максимального завантаження - 18.000 т; вантажопідємність - 10.022 т; бувший у використанні, загальна кількість місць включаючи водія - 2; ТЗ не містить у своєму складі приймачі або передавачі; для використання на дорогах загального користування. Виробник: Scania Nederland B.V. Країна виробництва: Нідерланди (NL)», на підставі договору доручення про надання митно-брокерських послуг від 21.09.2017 року № 21/09-1.

Відправник товару - Jarkas Auiomobilc, одержувач - ДП «САМТРАІНС» ТОВ "АГРОСВГГЛО ПЛЮС». Сума сплачених митних платежів за ЕМД № UA 401010/2018/042430 склала 91 363, 73 гривень, в тому числі мито 9 930,84 гривень, ПДВ 81 432,89 гривень, а за ЕМД № UA 401010/2018/042320 склала 83 688, 00 гривень, в тому числі мито 9 096,52 гривень, ПДВ 74 591,51 гривень.

У відповідності до вимог ч. 1 статті 281 Митного кодексу України (Закон України від 13.03.2012 № 4495-VI) при митному оформленні товарів суб`єктами ЗЕД допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Митне оформлення вказаного вище вказаного товару здійснено із застосуванням преференційного режиму.

Під час митного оформлення вказаного товару ДП «САМТРАІНС» ТОВ "АГРОСВГГЛО ПЛЮС» отримало пільги, а саме зниження ставки ввізного мита з 10% до 2, 5 % на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання.

Для підтвердження преференційного походження товару ДП «САМТРАІНС» ТОВ "АГРОСВГГЛО ПЛЮС» було надано сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 від 13.11.2018 № L884214 та сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 від 13.11.2018 № L884215, відправник товару - Jarkas Auiomobilc, Німеччина.

З метою перевірки законності ввезення вказаного товару на митну територію України Вінницькою митницею ДФС був направлений запит від 21.02.2019 № 1717/8/02-80-19-02 до Державної фіскальної служби України з подальшим перенаправленням уповноваженим органам Німеччини, з проханням надати допомогу в проведенні перевірки сертифікатів з перевезення товарів EUR. 1 від 13.11.2018 року № L884214 та від 13.11.2018 № L884215 та даних, які у них містяться.

Листом уповноваженого органу Німеччини від 26.09.2019 №Z4215F-702/19-1 повідомлено, що преференційне походження товару відповідно до Протоколу 1 Угоди не підтверджено. За результатами здійсненої верифікації вищезазначених документів про походження товару повідомлено, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 13.11.2018 № L 884214 та від 13.11.2018 № L 884215 не був виданий у встановленому Протоколом 1 Угоди порядку, отже, уповноваженим-органом Німеччини не підтверджено автентичність даного документу.

Відповідно до службової записки управління контролю митної вартості, класифікації, походження товарів та прогнозування надходжень Подільської митниці Держмитслужби від 23.12.2019 року № 78/7.12-15 з урахуванням отриманої відповіді від уповноваженого органу Німеччини, різниця у сумі митних платежів за митною декларацією ЕМД №UA401010/2018/042430 від 03.12.2018 станом на дату виникнення податкового зобов`язання, складає 35 751,03 гривень, а за митною декларацією № UA401010/2018/7,50 гривень.

Постановою в справі про порушення митних правил № 0118/40100/20 від 14.04.2020 року в.о. начальника Подільської митниці Єрофєєвою B.C. визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 107 253,09 грн. (сто сім гривень двісті п`ятдесят три гривні) грн. 09 копійки.

Також, постановою в справі про порушення митних правил № 0119/40100/20 від 14.04.2020 року в.о. начальника Подільської митниці ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 98 242,50 грн. (дев`яносто вісім тисяч двісті сорок дві гривні) грн. 50 копійок.

Вважаючи вказані постанови протиправними, позивач звернулась до суду для їх скасування.

Надаючи оцінку доводам апелянта щодо правомірності дій відповідача під час прийняття спірних постанов, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 69 Митного Кодексу України штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Згідно із ст.491 Митного Кодексу України підставами для порушення справи про порушення митних правил, зокрема, є безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил.

Види порушень митних правил та відповідальність за такі правопорушення встановлені главою 68 Митного Кодексу України.

Відповідно до ст.485 Митного Кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Положеннями статті 486 Митного кодексу України визначено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

У відповідності до статті 489 Митного кодексу України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Відповідно до частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною другою статті 264 МК встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних постанов слугувала відповідь уповноваженого органу Німеччини про те, що сертифікати переміщення товарів EUR. 1 від 13.11.2018 року № L 884214 та від 13.11.2018 № L 884215 не були видані у формі, в якій вони були надані, отже на переконання апелянта вказане свідчить про те, що автентичність даних документів не підтверджена.

Проте, колегія суддів критично ставиться до вказаних доводів апелянта, оскільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було досліджено відповідь надану уповноваженим органом Німеччини від 26.09.2019 року №Z4215 F-702/19-1, зі змісту якої встановлено, що останній повідомляє про неможливість підтвердження справжності сертифікатів походження, оскільки вищезазначені сертифікати не були створені у формі, в якій вони були надіслані. Тобто, вказане на переконання колегії суддів не свідчить про те, що такі сертифікати взагалі не видавались.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1 ст.29 Угоди про асоціацію між Угодою, з однієї сторони, та Європейськи Союзом, Європецським співтовариством з атомної енергії і їхніми державними членами, з іншої сторони вчиненої 21.03.3014 року та 27.06.2014 року в м. Брюсселі та ратифікованої Законом України №1678- VII від 16.09.2014 року, кожна сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої сторони, відповідно до Графіків, встановлених у додатку І-А до цієї угоди .

При цьому частиною 1 ст.16 Протоколу № 1"Щодо визначення концепції "Походження товарів" і методів адміністративного співробітництва" вищевказаної Угоди товари, що походять з Європейського Союзу і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: сертифікат з перевезення товару EUR.1, у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься "декларацією інвойс", надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

В свою чергу, сертифікат з перевезення товару EUR.1, зазначений в статті 16 цього Протоколу, має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником (ч.1 ст. 17 Протоколу №1).

Експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви (ч. 2 ст. 17 Протоколу №1).

Більш того, експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу (ч. З ст.17 Протоколу №1).

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни- члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу (ч. 4 ст. 17 Протокол№1).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання вимог укладеного Контракту ДП «САМТРАНС» ТОВ «АГРОСВІТЛО ПЛЮС» з німецькою фірмою «Jarkas Automobile» № 14 від 22.10.2018 на митну територію України було ввезено товар, а саме:

- сідельний тягач, що був у використанні, марка: SCANIA, модель: R370; тип двигуна - дизель; календарний рік виготовлення - 2014; модельний рік випуску - 2014; дата першої реєстрації - 20.02.2014 pоку; об`єм двигуна - 12742 см3; потужність 272 кВт; № шасі НОМЕР_1 ; колісна формула - 4x2; номер двигуна: не виявлено; транспортний засіб з несправним двигуном; маса в разі максимального завантаження - 18.000т; вантажопідємність - 10.064 т; бувший у використанні, загальна кількість місць включаючи водія - 2; ТЗ не містить у своєму складі приймачі або передавачі; для використання на дорогах загального користування. Виробник; Scania Nederland B.V. Країна виробництва: Нідерланди (NL);

- сідельний тягач, що був у використанні, марка: SCANIA, модель: G420 LA4X2MEB; тип двигуна - дизель; календарний рік випуску - 2011; модельний рік випуску - 2011; дата першої реєстрації - 25.10.2011 pоку; об`єм двигуна - 11705 см3; потужність 309 кВт; № шасі НОМЕР_2 ; колісна формула - 4x2; номер двигуна: не виявлено; маса в разі максимального завантаження - 18.000 т; вантажопідємність - 10.022 т; бувший у використанні, загальна кількість місць включаючи водія - 2; ТЗ не містить у своєму складі приймачі або передавачі; для використання на дорогах загального користування. Виробник: Scania Nederland B.V. Країна виробництва: Нідерланди (NL)», на підставі договору доручення про надання митно-брокерських послуг від 21.09.2017 року № 21/09-1.

Колегія суддів звертає увагу, що для підтвердження преференційного походження товару ДП «САМТРАІНС» ТОВ "АГРОСВГГЛО ПЛЮС» було надано сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 від 13.11.2018 № L884214 та сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 від 13.11.2018 № L884215, відправник товару - Jarkas Auiomobilc, Німеччина.

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем в поясненнях, які відбирались в рамках розгляду митним органом справ про порушення митних правил зазначено, що остання не мала умислу на прагнення уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Стосовно сертифікату зазначила: «Сертифікати з перевезення (походження) зазначених товарів форми EUR.l L884214 від 13.11.2018 року та EUR.l L884215 від 13.11.2018 року не скасовані і є чинними. Таким чином, імпортер, в даному випадку ДП «САМТРАНС» ТОВ «АГРОСВІТЛО ПЛЮС», жодного відношення до оформлення сертифікатів з перевезення товару EUR.1 немає та, відповідно, не може нести відповідальність за надання відомостей, необхідних для підтвердження походження.

Суд зазначає, що склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Отож, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК України) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Склад правопорушення включає в себе ознаки, що характеризують зовнішній акт поведінки особи, його спрямованість і наслідки, і ознаки, що характеризують самого правопорушника і його психічне ставлення до вчиненого. Ознаки складу порушення митних правил характеризують об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт та суб`єктивну сторону порушення митних правил. Усі зазначені елементи складу порушення митних правил нерозривно поєднані між собою. Наявність цих елементів обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння як порушення митних правил.

А відтак, відповідальність за статтею 485 Митного кодексу України може наставати лише у випадку, коли правопорушник свідомо, з умислом, спрямованим на зменшення митних платежів, вказав неправдиву інформацію або ж надав органам доходів та зборів документи, в яких містяться відомості, що не відповідають дійсності.

Вказана позиція щодо статті 485 МК України міститься у постанові Верховного Суду від 18.06.2020 року у справі № 638/10546/16-а.

За змістом статті 10 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суб`єктивна сторона правопорушення - умисел на вчинення протиправного діяння, спрямований на досягнення мети по ухиленню від сплати митних платежів (протиправному звільненню від їх сплати або зменшенню їх розміру). Особа при ухиленні від сплати митних платежів має усвідомлювати та знати умови належного виконання обов`язку щодо сплати митного платежу, втім, свідомо вчиняти дії по уникненню від виконання такого обов`язку належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Судова колегія звертає увагу, що статтею 485 Митного кодексу передбачено наявність спеціальної протиправної мети, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості, а тому на переконання колегії суддів непідтвердження відповідним митним органом Німеччини справжність сертифікатів переміщення товарів EUR.1 від 13.11.2018 № L884214 та від 13.11.2018 № L884215 не може бути доказом того, що дії позивача направлені на умисну несплату митних платежів у повному обсязі у формі прямого умислу.

Наявність спеціальної протиправної мети в диспозиції вказаної норми свідчить про те, що зазначене правопорушення може бути вчинене лише з умисною формою вини.

Користуючись своїм правом на застосування преференційного режиму ввезення товарів, що походять з ЄС, позивач подала митниці примірники сертифікатів переміщення товарів EUR.1 від 13.11.2018 № L884214 та від 13.11.2018 № L884215 та зазначила у відповідній графі про застосування преференції.

Судова колегія зазначає, що станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ні сертифікати, ні декларації не скасовані та є чинними.

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості, що під час митного оформлення товарів, митний орган мав сумніви з приводу відомостей щодо країни походження товарів або розбіжностей у відомостях про походження.

За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що за відсутності обґрунтованих доказів, які свідчили б саме про умисел декларанта на заниження митних платежів, відсутні підстави для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до статті 485 МК.

Згідно частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у п. 36 по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а постанови в справі про порушення митних правил № 0118/40100/20 та № 0119/40100/20 від 14.04.2020 року - скасуванню.

При цьому, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Натомість оскаржуване рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Подільської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.