Справа № 640/9049/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9049/19 Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Черпіцької Л.Т., суддів: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, УПФУ) , в якому просила:

- визнати протиправними відмови відповідача від 31.05.2018 та від 31.01.2019 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, починаючи з 27.04.2018.

Позов обґрунтовано тим, що позивач набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 згідно з п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у зв`язку з чим звернулась до відповідача із заявами 27.04.2018 і 22.12.2018. Відповідач відмовив у задоволенні цих заяв з підстав відсутності у позивача необхідного пільго-вого стажу. Позивач вважає оспорювані відмови протиправними, оскільки пільговий період підтверджувався поданими відповідачу документами, зокрема записами №№12-21 у трудовій книжці, уточнюючою довідкою від 08.10.2018 №3-3353. Вважає, що несвоєчасність проведення атестації робочого місця не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, зокрема на призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 31.01.2019 №20069/03 у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах згідно з п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі по тексту - Закон № 1788) .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити позивачці пенсію на пільгових умовах згідно з п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 22.12.2018.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала у ДП «Завод 410 Цивільної авіації» з 06.03.2007 по 30.05.2008 та з 26.08.2008 по 17.07.2010. та з 01.02.2011 по 17.11.2014 року знімачем-змивальником фарби лаків ; з 15.07.2010 по 31.01.2011 року майстром дільниці змивання фарб і лаків; з 17.12.2014 по 23.09.2016 та з 04.08.2017 по 29.05.2018 - ізолювальником цеху № 6.

Вперше позивач звернулась до відповідача із заявою від 27.04.2018 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 31.05.2018 №10854/03 позивачу повідомлено про відсутність передбачених п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 ( далі по тексту Закон № 1058) підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, оскільки загальний страховий стаж становив 25років 2дня, а пільговий за списком №2 - 7років 1місяць 27днів.

Позивач повторно звернулась до відповідача 22.12.2018 року із заявою. До заяви додала, серед іншого, довідку Державного підприємства "Завод 410 цивільної авіації" від 08.10.2018 №3-3353, що визначає право на пенсію на пільгових умовах; трудову книжку.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 31.01.2019 №20069/03 позивачу повідомлено про те, що згідно з додатком №1 до наказу від 01.03.2005 №70 було атестовано робоче місце знімача-змивальника фарб і лаків цеху №5, а робоче місце знімача-змивальника фарб і лаків цеху №6, яке обіймала позивач, не атестоване, тому періоди роботи з 06.03.2007 по 30.05.2008 та з 26.08.2008 по 26.02.2010 не включені до пільгового стажу. Наступна атестація робочих місць, які обіймала позивач, проведена наказами №63 від 27.02.2010 та №279 від 30.12.2014. Згідно поданих документів загальний страховий стаж становив 25років 2місяці, а пільговий за списком №2 - 7років 3місяці 25днів. Запропоновано звернутись із заявою на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку після набуття нею 57 років.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку, що несвоєчасне проведення атестації робочого місця позивача - 27.02.2010 року, не впливає на зарахування позивачу періодів роботи з 06.03.2007 по 30.05.2008 та з 26.08.2008 по 26.02.2010 року до пільгового стажу за списком №2 і не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах за списком №2. Отже, спірні періоди роботи 2роки 8місяців 26днів, підлягали зарахуванню до пільгового стажу позивача.

Оцінюючи правомірність оспорюваної відмови від 31.05.2018 №10854/03, суд зауважив, що станом на 27.04.2018 підтверджений відповідачем пільговий стаж позивача становив 7років 1місяць 27днів, що менше 10 років . Це дало суду підстави для висновку про передчасність заяви від 27.04.2018, адже позивач не набула права на пенсію на пільгових умовах за списком №2.

Водночас, станом на 22.12.2018 року позивач мала необхідний пільговий стаж (понад 10 років), тому неврахування відповідачем спірного пільгового стажу, за наявності у позивача інших необхідних умов для призначення їй пільгової пенсії за списком №2 (вік, страховий стаж), за висновком суду першої інстанції свідчить про протиправність відмови відповідача від 31.01.2019 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів виходить із таких міркувань.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї».

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і№2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005року № 383 (далі - Порядок № 283) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а, яка підлягає застосуванню в даній справі, дійшла висновку, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Велика Палата Верховного Суду вважала, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що станом на 22.12.2018 року позивач мала необхідний пільговий стаж (понад 10 років), підтверджений записами в трудовій книжці та уточнюючою довідкою.

Неврахування відповідачем спірного пільгового стажу за періоди з 06.03.2007 по 30.05.2008 та з 26.08.2008 по 26.02.2010 року з підстав не проведення атестації робочих місць, але за наявності у позивача інших необхідних умов для призначення їй пільгової пенсії за списком №2 (вік, страховий стаж), свідчить про протиправність відмови відповідача від 31.01.2019 року у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст рішення складено 01 грудня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.Т.Черпіцька
Судді: Я.Б.Глущенко
О.Є. Пилипенко