Справа № 240/4770/20
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/4770/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

30 листопада 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року (ухвалене у м. Житомирі 15.07.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови йому у здійсненні перерахунку (донарахування) та виплаті різниці вихідної допомоги при звільнені його з військової служби, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок (донарахування) та виплатити йому різницю розміру вихідної допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що щомісячна додаткова грошова винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у постанові Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, і лише тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні кошти для її виплати, та лише на підставі відповідного наказу командира. Згідно з Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 №595, вказана винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням. З огляду на зазначене відповідач вважає, що виплата щомісячної додаткової грошової винагороди не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців та відповідно до п. 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 №595, не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, в тому числі й одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, полковник ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника відділу узагальнення та аналізу підготовки - заступника начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України.

З матеріалів справи вбачається, що Центр оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України, де позивач проходи військову службу, з 01 березня 2015 року знаходився на фінансовому забезпеченні військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (яка за штатом мирного часу має назву військова частина НОМЕР_1 ).

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 26.10.2016 №975 полковника ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в Центрі оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України у відставку за пунктом "б" (за станом здоров`я) частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Натомість на підставі наказу начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 17.11.2016 №227 позивача з 17 листопада 2016 року було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Вищезазначеним наказом начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 17.11.2016 №227 також було встановлено виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по звільненню з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 28 повних календарних років служби.

Згідно з грошовим атестатом серії ЗУ №149394 від 17.11.2019 розмір виплаченої ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби становив 151760,60 грн. Факт виплати вказаної одноразової грошової допомоги позивачем не заперечується.

Однак, при визначенні розміру належної позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, військовою частиною НОМЕР_1 до складу грошового забезпечення, з якого ця допомога обраховувалась, не було включено щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 03.02.2020 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив провести донарахування та виплатити йому різницю розміру одноразової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Не отримавши відповіді на вищезазначену заяву, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, передбачену Постановою №889.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (Закон № 2232-XII) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 40 Закону №2232-XII визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Відповідно до статті 1-2 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) (Закон №2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2011-XI (в редакції чинній на момент виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна норма була закріплена в пункті 38.1. Розділу XXXVIII "Грошова допомога військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби" Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 14 липня 2008 року за №638/15329 (чинної на момент виплати позивачу одноразової допомоги, далі - Інструкція №260).

Згідно з пунктом 38.6. Інструкції №260 військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Спірним в даній справі є питанням щодо того, які складові включаються до грошового забезпечення військовослужбовця при обрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Частиною 2 статті 9 Закону №2011-XI встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які включають: підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премію;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів визначений в Додатку 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294.

Відповідно до вказаного Додатку 25 до Постанови №1294 до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу за кваліфікацію; надбавка за кваліфікацію; надбавка за кваліфікаційну категорію військовослужбовцям медичного і фармацевтичного складу; надбавка за роботу з особовим складом; курсантська посадова надбавка; надбавка курсантам і слухачам навчальних закладів; надбавка за охорону таємниць у пресі; підвищення посадового окладу за результатами чергової екзаменаційної сесії; винагорода за бойове чергування (бойову службу); винагорода за польоти з палуби і посадку на палубу корабля (судна); морське грошове забезпечення; надбавка за операторське обслуговування і збереження засобів засекреченого автоматичного зв`язку; надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя; підвищення посадового окладу за шкідливі умови служби; надбавка за службу у високогірних місцевостях; винагорода за стрибки з парашутом; винагорода за водолазні роботи; надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі.

Натомість до одноразових додаткових видів грошового забезпечення згідно з Додатком 25 до Постанови № 1294 належать: одноразова допомога на початкове обзаведення; винагорода за тривалість безперервної військової служби; винагорода за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів; винагорода за тралення і знешкодження мін; винагорода за дозаправку літаків у повітрі; винагорода за проведення випробувань і досліджень; одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Разом з тим, Кабінетом Міністрів України 22 вересня 2010 року прийнято постанову №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (Постанова №889).

Підпунктом 2 пункту 1 Постанови №889 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889") для військовослужбовців Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) Уряд установив виплачувати новий вид грошового забезпечення - щомісячну додаткову грошову винагороду, у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На момент виникнення спірних правовідносин порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди були врегульовані Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 №595 (у редакції наказу Міністерства оборони України 05.12.2012 № 825) (далі - Інструкція №595).

Згідно з пунктом 4 Інструкції №595 виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).

Винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників) (п. 5 Інструкції №595).

Відповідно до пункту 9 Інструкції №595 розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ознаки щомісячної додаткової грошової винагороди, визначені Постановою № 889, відповідають ознакам додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Згідно наявного у справі грошового атестату серії ЗУ №149394 перед звільненням ОСОБА_1 на підставі Постанови № 889 нараховувалась і виплачувалась щомісяця додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення, а тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Виходячи зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.

Крім того, питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17.

Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: "Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. При цьому, такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат".

Отже в силу положень статті 9 Закону №2011-XI щомісячна додаткова грошова винагорода, яка має постійний характер, відноситься до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а тому повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.02.2019 по справі № №522/2738/17, та правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 14.04.2020 по справі № 820/3719/18, від 10.05.2019 по справі №820/5285/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Однак, всупереч зазначеному вище відповідачем не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889, до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби.

При цьому, обґрунтовуючи правомірність своїх дій, відповідач посилався на положення Інструкції №595, пунктом 8 якої передбачено, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Проте, посилаючись на пункт 8 Інструкції №595 відповідачем не було враховано пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

За приписами частини 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та видів виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, з якого обраховується така допомога, законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

З огляду на вказане, при визначенні складових грошового забезпечення, з яких обраховується розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, застосуванню підлягає саме Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

За наведеного правового регулювання та обставин справи відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, передбачену Постановою № 889.

Аналогічні правові висновки Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/11679/17, від 31 липня 2019 року №826/3398/17, від 08 серпня 2019 року № 802/955/17-а, від 19 вересня 2019 року №826/14564/17.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.