Справа № 160/12403/20
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року Справа № 160/12403/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 10.09.2020р. у ВП №62630486, -

ВСТАНОВИВ:

05.10.2020р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 16.10.2020р., просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бочарової П.А. про стягнення виконавчого збору від 10.09.2020р., яка винесена у виконавчому провадженні №62630486.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова від 10.09.2020р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 177084,17 грн. є протиправною та такою, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий документ був повернутий стягувачу 10.09.2020р. на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» за його заявою без виконання, що мало наслідком закінчення виконавчого провадження №62630486, тобто фактично стягнення за виконавчим документом не відбулося та, в даному випадку, постанова про стягнення виконавчого збору винесена у виконавчому провадженні, під час якого взагалі не було стягнуто фактично жодних коштів чи майна; за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення, разом з тим, в оскаржуваній постанові державний виконавець вираховує 10% від суми заборгованості, яка зазначалась у виконавчому документі та яка є спірною, незважаючи на те, що така винагорода має вираховуватися від стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом; при стягненні виконавчого збору, без реального стягнення суми боргу з боржника створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду; на примусовому виконанні у державного виконавця Бочарової П.А. перебував виконавчий документ (виконавчий напис нотаріуса №1102 від 30.04.2020р.), що містив вимоги майнового характеру, у зв`язку з чим відповідачем проведено розрахунок основної винагороди у вигляді 10 відсотків від загальної суми заборгованості ТОВ «Айсторг» перед стягувачем, однак, в межах виконавчого провадження №62630486 у рахунок погашення заборгованості перед стягувачем зверталось стягнення на предмет застави рухоме майно (транспортний засіб), що належить позивачеві, як майновому поручителю та в матеріалах виконавчого провадження №62630486 наявний письмовий звіт суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_2 з вартості майна від 22.07.2020р., відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки складає 553700,00 грн., тому виконавчий збір повинен був обраховуватися від вартості заставного майна, а не від загальної суми боргу, як це помилково здійснено відповідачем. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на постанови Верховного Суду від 28.02.2019р. у справі №819/1116/17, від 11.03.2020р. у справі №2540/3203/18 та від 03.03.2020р. у справі №260/801/19.

Ухвалою суду від 21.10.2020р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, поновлено позивачеві строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, замінено відповідача у цій справі з Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на належного відповідача - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 02.11.2020 згідно до ч.2, ст.12, ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача до 28.10.2020р. включно надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.96-97).

Наведену ухвалу суду від 21.10.2020р. разом із копіями позовної заяви, уточненого позову та доданими до них документами, відповідач отримав 21.10.2020р. засобами електронного зв`язку у відповідності до вимог ч.2 ст.269 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.101), проте, у строк встановлений судом, відзиву на позов відповідачем подано не було.

Частинами 1, 2 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 23.10.2020р. по 20.11.2020р. включно на лікарняному та з 23.11.2020р. по 30.11.2020р. включно у щорічній відпустці, рішення у даній адміністративній справі приймається 01.12.2020р.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

21.07.2020р. державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бочаровою П.А. було відкрито виконавче провадження №62630486 з примусового виконання виконавчого напису №1102, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., про звернення стягнення на рухоме майно а саме: транспортний засіб VOLVO шасі НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 виданого 30.10.2018 року ТСЦ 1242, який виступає майновим поручителем за зобов`язанням боржника ТОВ «АЙС-ТОРГ», при цьому, заборгованість за договором станом на 28.04.2020р. складає 1767241,71 грн., плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису 3600,00 грн, загальна сума 1770841,71 грн., що підтверджується змістом копії вказаної постанови (а.с.17-18).

10.09.2020р. державним виконавцем у виконавчому провадженні №62630486 була прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ «ЛЬВІВСЬКИЙ ХОЛОДОКОМБІНАТ» на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із надходженням від стягувача заяви про повернення виконавчого документа, що підтверджується змістом копії відповідної постанови, наявної у справі (а.с.20).

Окрім того, 10.09.2020р. державним виконавцем у виконавчому провадженні №62630486 було прийнято постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 177084,17 грн. (а.с.15).

Правомірність прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 10.09.2020р., яка винесена у виконавчому провадженні №62630486, є предметом розгляду у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Правовідносини у даній справі регулюються Законом України Про виконавче провадження у редакції чинній з 28.08.2018р., яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст.1 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404 примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частинами 1, 2 ст.5 Закону №1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

За приписами ст.10 Закону №1404 заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.18 Закону №1404 (у редакції чинній з 28.08.2018р., яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404 встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно до ч.5 ст.26 Закону №1404 визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно до ч.1, ч.2, ч.4 ст.27 Закону №1404 (у редакції чинній з 28.08.2018р., яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За приписами ч.3 ст.40 Закону №1404 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу вищенаведених норм матеріального права вбачається, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема, за письмовою заявою стягувача про повернення виконавчого документа на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа, зобов`язаний прийняти постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, при визначенні розміру виконавчого збору, встановленого наведеними нормами ст.27 Закону №1404 (у редакції чинній з 28.08.2018р., яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), державний виконавець повинен виходити із двох критеріїв щодо предмету примусового виконання виконавчого документа, а саме: стягнення суми заборгованості (10% суми, що підлягає стягненню); вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом (10% вартості такого майна).

Так, як вбачається зі змісту копії виконавчого напису №1102 від 30.04.2020р., виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., що був підставою для відкриття виконавчого провадження №62630486 та прийняття оскаржуваної постанови від 10.09.2020р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 177084,17 грн., даним виконавчим написом запропоновано звернути стягнення на рухоме майно, а саме: транспортний засіб марки VOLVO, модель ХС60, тип загальний легковий загальний легковий універсал-В, рік випуску 2016, шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , яке належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 30.10.2018 року ТСЦ 1242, який виступає майновим поручителем за зобов`язаннями боржника ТОВ «АЙС-ТОРГ», наведений транспортний засіб на підставі Договору застави передано в заставу ПрАТ «ЛЬВІВСЬКИЙ ХОЛОДОКОМБІНАТ», при цьому, заборгованість за договором станом на 28.04.2020р. складає 1767241,71 грн., плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису 3600,00 грн, загальна сума 1770841,71 грн. (а.с.19).

Таким чином, із наведеного аналізу виконавчого напису та вимог Закону №1404 (у редакції чинній з 28.08.2018р., яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) щодо визначення державним виконавцем розміру виконавчого збору у оспорюваній постанові при поверненні виконавчого документа стягувачу, можна дійти висновку, що предметом примусового виконання вищенаведеного виконавчого документа є не стягнення суми заборгованості, а є звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки VOLVO, модель ХС60, тип загальний легковий загальний легковий універсал-В, рік випуску 2016, шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , яке належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 30.10.2018 року ТСЦ 1242, який виступає майновим поручителем за зобов`язаннями боржника ТОВ «АЙС-ТОРГ», а відповідно, державний виконавець повинен був визначити виконавчий збір виходячи з вартості майна боржника на яке звернено стягнення із розрахунку 10% вартості такого майна, виходячи з вимог ч.2 ст.27 Закону №1404.

Між тим, відповідачем у постанові про стягнення виконавчого збору було визначено розмір виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №62630486 у розмірі 177084,17 грн. виходячи із загальної суми заборгованості 1770841,71 грн. (10% суми, що підлягає стягненню) в порушення вимог ч.2 ст.27 Закону №1404, оскільки предметом примусового виконання виконавчого напису у даному виконавчому провадженні було звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки VOLVO, модель ХС60, тип загальний легковий загальний легковий універсал-В, рік випуску 2016, шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , яке належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 30.10.2018 року ТСЦ 1242, який виступає майновим поручителем за зобов`язаннями боржника ТОВ «АЙС-ТОРГ», що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем.

Також, судом враховується і те, що за постановою від 22.07.2020р. у межах ВП №62630486 державним виконавцем було призначено суб`єкт оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_2 , якого зобов`язано надати письмовий звіт з вартості арештованого майна, що підтверджується змістом копії відповідної постанови (а.с.26-27).

Разом з тим, відповідного звіту з вартості арештованого майна (транспортного засобу), який був предметом примусового виконання напису, матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано.

Згідно ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних, достатніх і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття оспорюваної постанови від 10.09.2020р. про стягнення виконавчого збору у ВП №62630486 у розмірі 177084,17 грн. із розрахунку 10%, що підлягала примусовому стягненню, виходячи з того, що предметом примусового виконання виконавчого напису за виконавчим провадженням ВП №62630486 було не стягнення заборгованості, а звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки VOLVO, модель ХС60, тип загальний легковий загальний легковий універсал-В, рік випуску 2016, шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , яке належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 30.10.2018 року ТСЦ 1242, який виступає майновим поручителем за зобов`язаннями боржника ТОВ «АЙС-ТОРГ», з урахуванням наведених обставин та аналізу наведених норм Закону №1404 (у редакції чинній з 28.08.2018р., яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваної постанови від 10.09.2020р. про стягнення виконавчого збору у ВП №62630486 у розмірі 177084,17 грн., суд приходить до висновку, що приймаючи оспорювані постанови, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, слід дійти висновку, що, прийнявши вищенаведену оспорювану постанову, відповідач допустив порушення прав та інтересів позивача, а тому такі порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бочарової П.А. про стягнення виконавчого збору від 10.09.2020р., яка винесена у виконавчому провадженні №62630486.

При прийнятті даного рішення, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Разом з тим, судом відхиляються посилання позивача на те, що фактично стягнення за виконавчим документом не відбулося та, в даному випадку, постанова про стягнення виконавчого збору винесена у виконавчому провадженні, під час якого взагалі не було стягнуто фактично жодних коштів чи майна; за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення, разом з тим, в оскаржуваній постанові державний виконавець вираховує 10% від суми заборгованості, яка зазначалась у виконавчому документі та яка є спірною, незважаючи на те, що така винагорода має вираховуватися від стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом, оскільки за приписами ч.2 ст.27 Закону №1404 (у редакції чинній з 28.08.2018р., яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавчий збір стягується у тому числі при поверненні виконавчого документа стягувачу та незалежно від того чи відбулося фактичне стягнення за виконавчим документом, виходячи з аналізу норм ч.2 ст.27, ч.3 ст.40 Закону №1404 у редакції чинній з 28.08.2018р., яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Є безпідставними посилання позивача на постанови Верховного Суду від 28.02.2019р. у справі №819/1116/17, від 11.03.2020р. у справі №2540/3203/18 та від 03.03.2020р. у справі №260/801/19, оскільки відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, а правовідносини у наведених справах та у цій справі не є подібними виходячи з того, що спірні правовідносини у наведених постановах Верховного Суду виникли до 28.08.2018р., тоді як у цій справі спірні правовідносини виникли вже після 28.08.2018р. (оспорювана постанова про стягнення виконавчого збору прийнята 10.09.2020р.), а тому дані висновки не підлягають застосуванню у цих правовідносинах.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, та приймаючи до уваги наявність обґрунтованих підстав для задоволення даного адміністративного позову повністю, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №0.0..1 від 05.10.2020р. у розмірі 1770 грн. 84 коп. (а.с.8,102).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 268-287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 10.09.2020р. у ВП №62630486 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бочарової П.А. про стягнення виконавчого збору від 10.09.2020р., яка винесена у виконавчому провадженні №62630486.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд.56; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1770 грн. 84 коп. (одна тисяча сімсот сімдесят грн. 84 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення відповідно до вимог статті 295, 287 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва