Справа № 420/6531/20
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6531/20

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Обухова Олега Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі Відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо обмеження з 01 листопада 2019 року виплачуваної йому пенсії і виплати її у розмірі 21 168, 93 грн.;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області з 01 листопада 2019 року, здійснювати йому виплату пенсії в її максимально нарахованому підсумковому розмірі (з урахуванням надбавок, доплат та підвищень, як інваліду війни), у тому числі незалежно від збільшення за період з 01 листопада 2019 року загального підсумкового розміру пенсії (внаслідок збільшення складових пенсії) та встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01 листопада 2019 року по день проведення виплати.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначає, що ГУ ПФУ в Одеській області протиправно з 01.11.2019 року здійснює виплату пенсії з урахуванням обмеження її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб. Вказане обмеження, на думку Позивача, пенсії максимальним розміром є протиправним, не відповідає нормам Конституції України та порушує його право на належний рівень пенсійного забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року по справі № 420/6531/20 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Обухов О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його повністю та постановити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної сторони скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що обов`язок Відповідача провести перерахунок та здійснювати виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром встановлений рішенням суду, що набрало законної сили, та такий обов`язок фактично ГУ ПФУ не виконаний з 01.11.2019 року. Встановлюючи Позивачу максимальним розміром пенсії в сумі 21 168,93 грн., незрозуміло чим керувався Відповідач, оскільки станом на 01.11.2019 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у розмірі 1 564 грн.. В свою чергу судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не наведено будь-якого правового обґрунтування правомірності обмеження пенсії Позивача саме розміром 21 168, 93 грн..

Також сторона вважає безпідставним посилання суду першої інстанції, під час прийняття оскаржуваного рішення, на правовий висновок Верхового Суду, викладеного в постанові від 24.06.2020 року по справі № 580/234/19 у зв`язку із різними предметами позову по справі № 580/234/19 та цій справі.

Крім того, апелянт зазначає, що викладені в оскаржуваному рішенні висновки прямо суперечать правовим висновкам Верховного Суду у відповідних справах щодо незастосування до пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», обмеження максимальним розміром в 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а саме: постанова від 12 березня 2019 року по справі № 522/3049/17; від 31 січня 2019 року по справі № 638/6363/17; від 06 листопада 2018 року по справі № 522/3093/17; від 03 жовтня 2018 року по справі № 127/4267/17; від 16 жовтня 2018 року по справі № 522/16882/17 та багатьох інших.

Разом з цим, скаржник не погоджується із посиланням суду на норми статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» як на обґрунтування правомірності дій Відповідача щодо обмеження пенсії Позивача максимальним розміром в сумі 21 168,93 грн..

До того ж, як вказує апелянт, суд мав дійти висновку про те, що ст. 2 Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (в частині обмеження розміру пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») суперечать Конституції України, та на виконання приписів ч. 4 ст. 7 КАС України не повинен був її застосовувати.

Відповідач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 02.06.2019 року ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 70 % від грошового забезпечення в сумі 20 410,37 грн., проте щомісячно виплачувалося 14 970 грн..

В зв`язку зі встановленням ОСОБА_1 у жовтні 2019 року інвалідності ІІ групи внаслідок війни, йому з 15.10.2019 року призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 80 % від грошового забезпечення в сумі 30 193 грн., проте з 15.10.2019 року по 31.10.2020 року щомісячно виплачувалось 15 640 грн..

14 лютого 2020 року Одеський окружний адміністративний суд ухвалив рішення по адміністративній справі № 420/7422/19, яким визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо обмеження призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності максимальним розміром та зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності без обмеження її максимального розміру з 02 червня 2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 32-38).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2020 року змінено рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року по справі № 420/7422/19, виклавши 2 та 3 абзац його резолютивної частини у наступній редакції:

«Визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо обмеження максимальним розміром призначених ОСОБА_1 пенсій за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок та виплату без обмеження максимальним розміром призначених ОСОБА_1 пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 02 червня 2019 року».

У решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року залишено без змін.» (а.с. 39-42).

На виконання рішення суду, ГУ ПФУ в Одеській області з 01 листопада 2019 року здійснило перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії, підсумок якої (з надбавками) становив 30 193 грн., проте сума до виплати з урахуванням максимального розміру пенсії склала 21 168, 93 грн. (а.с. 8).

З 01 липня 2020 року, після проведення перерахунку, підсумок пенсії ОСОБА_1 (з надбавками) становив 30 286, 24 грн., проте сума до виплати з урахуванням максимального розміру пенсії склала 21 168, 93 грн. (а.с. 9).

Не погоджуючись з обмеженням пенсії максимальним розміром, вважаючи дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо обмеження з 01.11.2019 року виплачуваної пенсії і виплати її у розмірі 21 168, 93 грн. протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним позовом.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що при перерахунку пенсії Позивача розмір її перевищив передбачений законом тимчасовий максимальний розмір. Оскільки такі положення закону неконституційними не визнавались, вони підлягали застосуванню Відповідачем під час перерахунку пенсії.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Колегією суддів встановлено, що в даному випадку спірним питанням є правомірність застосування ГУ ПФУ в Одеській області з 01.11.2019 року обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із перевищенням встановленого тимчасового максимального її розміру на підставі ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46 Конституції України).

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, визначаються спеціальним законом, а саме Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вказано, що цей закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України. Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено право на перерахунок раніше призначених пенсій, а саме перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

01 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи», який передбачав обмеження максимального розміру пенсії.

За приписами ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Положеннями ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у редакції Закону України від 08.07.2011 року № 3668-VI, із змінами, внесеними згідно із Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII (в редакції від 13.11.2016 року), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: - ч. 7 ст. 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Свої висновки Конституційний Суд України обґрунтував тим, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

За правилами ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 року, обумовлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визначено, що положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, які визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного Рішення, тобто, з 20.12.2016 року.

Це означає, що 20.12.2016 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017 року, у ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Оскільки буквальне розуміння змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року по справі № 522/16882/17 та від 31 січня 2019 року по справі № 638/6363/17, від 12 березня 2019 року по справі № 522/3049/17, від 15 квітня 2019 року по справі № 522/16973/17.

Між тим, в даному випадку до спірних правовідносин було застосовано положення ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи», яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами установленими для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідних положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи зазначено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Таким чином, Закон України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» встановив обмеження максимальним розміром для пенсій, призначених після 01 жовтня 2011 року, а також пенсій, розмір яких перевищив максимальний внаслідок перерахунку, проведеного після 01 жовтня 2011 року.

Водночас, з урахуванням перехідних положень, Закон України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність). Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи»).

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи», та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 580/234/19.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вперше призначено пенсію за вислугою років 02 червня 2019 року, тобто в період дії ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», у розмірі 20 410, 37 грн., проте щомісячно виплачувалося 14 970 грн. А з 15.10.2019 року ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності в сумі 30 193 грн., проте з 15.10.2019 року по 31.10.2020 року щомісячно виплачувалось 15 640 грн..

Разом з цим, з 01 листопада 2019 року ГУ ПФУ в Одеській області на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2020 року по справі № 420/7422/19 здійснило перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії, підсумок якої (з надбавками) становив 30 193 грн., проте сума до виплати з урахуванням максимального розміру пенсії склала 21 168, 93 грн.

Таким чином, внаслідок перерахунку пенсії Позивача її розмір перевищив максимальний.

Отже, оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми ч. 1 ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи», то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Доводи скаржника щодо відсутності підстав для застосування ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» як на обґрунтування правомірності дій Відповідача щодо обмеження пенсії Позивача максимальним розміром в сумі 21 168,93 грн. не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки спростовуються вище встановленими обставинами по справі.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України» суд підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» зазначено, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року).

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що виплата пенсійним органом Позивачу пенсії із обмеження її граничного розміру є законною і обґрунтованою, не є звуженням обсягу вже набутих Позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Оскільки пенсія Позивачу призначена у червні 2019 року та здійснений її перерахунку перевищив максимальний, тому застосування Відповідачем обмеження граничного розміру пенсії останнього на підставі ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яка не визнавалась неконституційною та є чинною, тобто обов`язковою для застосування, є правомірним, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Колегія суддів також враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 12 березня 2019 року по справі № 522/3049/17; від 31 січня 2019 року по справі № 638/6363/17; від 06 листопада 2018 року по справі № 522/3093/17; від 03 жовтня 2018 року по справі № 127/4267/17; від 16 жовтня 2018 року по справі № 522/16882/17, в яких, на думку Відповідача, спірні відносини є подібними до тих, які виникли між сторонами у даній справі, оскільки предметом спору у справах № 522/3049/17, № 638/6363/17, № 522/16882/17 та № 522/3093/17 є перерахунок раніше призначеної пенсії у зв`язку із підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, предметом спору у справі № 127/4267/17 є перерахунок та виплата пенсії без обмеження її граничного розміру відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а предметом спору у даній справі є виплата пенсії без обмеження її граничного розміру відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Обухова Олега Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець