Справа № 826/5616/18
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5616/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Добрянська Я.І.,
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.

при секретарі Хмарській К.І.

за участю

представника позивача: Пенчарського А.А.

представника відповідача: Диби Ю.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2020 року в справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових вимог та рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пелех Зоряна Богданівна (далі по тексту - позивач, нотаріус Пелех З.Б.) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у місті Києві) в якому просила:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2015 року №Ф- зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 222 147,32 грн. винесену Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2015 року №Ф- зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 10 453,24 грн. винесену Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.08.2015 року в сумі 22382,38 грн. винесену Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.08.2015 року в сумі 2724,30 грн. винесену Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.08.2015 року в сумі 2502,32 грн. винесену Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2020 року значений позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, на підставі наказу № 640 від 14.04.2015 року, згідно плану-графіка проведення документальних планових перевірок на ІІ квартал 2015 року, було проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків, який провадить незалежну професійну діяльність нотаріус ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014.

Перевірка проводилась з 19.06.2015 року по 03.07.2015 року, термін перевірки було продовжено на 5 робочих днів з 06.07.2015 по 10.07.2015, відповідно до наказу від 06.07.2015 року.

Копію наказу про проведення документальної планової виїзної перевірки та письмове повідомлення про проведення документальної планової виїзної перевірки надіслано поштою рекомендованих листом з повідомленням про вручення на адресу, визначену платником у звітних документах, як податкова.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки, контролюючим органом складений акт перевірки №859/26-53-17-01/ НОМЕР_1 від 17.07.2015 року (далі - по тексту акт перевірки).

Так, в акті перевірки податковим органом встановлено, що позивачем порушено:

- п. 178.3 статті 178 ПК України, згідно остаточних перерахунків донарахованого до сплати податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 262662,30грн., у тому числі за 2012 рік - 93292,72грн., 2013 рік - 87299,65грн., 2014 рік - 82069,93грн.;

- абз. 1 п. 2, ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VІ, в результаті чого визначено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; згідно остаточних перерахунків донараховано до сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як платника єдиного соціального внеску, особи, які забезпечують себе роботою самостійно займаються незалежною професійною діяльністю, в тому числі адвокатською, нотаріальною та іншою діяльністю в загальній сумі 222147,32грн., у тому числі за 2012 рік - 77731,12грн., 2013 рік - 70038,14грн., 2014 рік - 82069,93грн.;

- п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VІ, згідно остаточних перерахунків донараховано до сплати єдиного внеску з сум заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок, а також утримання внеску із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) в загальній сумі 10453,24грн., у тому числі 9520,84грн. за ставкою 36,76% та 932,4грн. за ставкою 3,6%;

- п.п. 168.1.1 статті 168 ПК України, згідно остаточних перерахунків донараховано військовий збір у розмірі 111,15грн.

На підставі встановлених порушень, контролюючим органом, 31.08.2015 року позивачці донараховано єдиний соціальний внесок у загальній сумі 260 209,56 грн. (основного платежу - 232600,56 грн., штрафних санкцій - 27609,00 грн.).

Зазначена сума визначена у наступних оскаржуваних рішеннях, а саме у: вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2015 року №Ф-, рішенні про застосування штрафних санкцій від 31.08.2015 року №, вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2015 року №Ф-, рішенні про застосування штрафних санкцій від 31.08.2015 року №, рішенні про застосування штрафних санкцій від 31.08.2015 року №) та вимозі №Ф-724-У від 13.06.2016 року, що винесена на підставі вище перелічених рішень та вимог контролюючого органу.

Не погодившись із порядком проведення вищезазначеної перевірки, порушеннями, які мали місце, і як наслідок, із рішеннями контролюючого органу про донарахування податкових зобов`язань за платежами - податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, а також донарахувань зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, вважаючи такі повідомлення-рішення та податкові вимоги безпідставними та такими, що прийняті всупереч чинному законодавству позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановами Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.2017 року у справі №826/8521/16 (постанова набрала законної сили) та від 04.12.2017 року в справі №826/13045/17 (постанова набрала законної сили), адміністративні позови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві - задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 31.08.2015 року № та №, податкову вимогу від 03.12.2015 року №7859-23, а також вимогу ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві №Ф-724-У від 13.06.2016 року.

Як зазначає позивач, 15.11.2017 року та 23.01.2018 року остання звернулася з листами №б/н до ГУ ДФС у м. Києві з проханням про скасування всіх донарахувань та штрафних санкцій, а також здійснити перерахунок зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що були здійснені на підставі акту перевірки.

Між тим, як зазначає позивачка, усі донарахування та штрафні санкції зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (вимога ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві №Ф-724-У від 13.06.2016 року), що були здійсненні на підставі акту перевірки, незважаючи на наявність постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2017 у справі №826/13045/17 щодо скасування вимоги від 13.06.2016 №Ф-724-У - не скасовані, суми грошового зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не виведені поза картку платника податків.

Як зазначає позивач, свою бездіяльність контролюючий орган пояснює тим, що визнання судом вищеназваної перевірки незаконною та встановлення відсутності правових наслідків такої, не має жодного значення, так як ще існують не скасовані рішення про застосування штрафних санкцій на підставі зазначеної вище перевірки, а саме: вимога про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2015 року №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій від 31.08.2015 року №, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2015 року №Ф, рішення про застосування штрафних санкцій від 31.08.2015 року №, рішення про застосування штрафних санкцій від 31.08.2015 року №, і тому, всі донарухвання та штрафні санкції не можуть бути скасовані.

Не погоджуючись з вищезазначеними оскаржуваними вимогами та рішеннями про застосування штрафних санкцій, вважаючи свої права порушеними та такими, що підлягають захисту, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено протиправність проведення перевірки позивача, за наслідками якої складено акт перевірки №859/26-53-17-01/ НОМЕР_1 від 17.07.2015 року, на підставі якого сформовано оскаржувані вимоги та рішення, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI та Податковим кодексом України, та іншими нормативно-правовими актами в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі по тексту - Закон № 2464) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не є предметом документальної планової перевірки питання трансфертного ціноутворення, визначені статтею 39 цього Кодексу.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до статті 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Платники податків - юридичні особи, що відповідають критеріям, визначеним пунктом 154.6 статті 154, та у яких сума сплаченого до бюджету податку на додану вартість становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, а також самозайняті особи, сума сплачених податків яких становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки. Зазначена норма не поширюється на таких платників податків у разі порушення ними статей 45, 49, 50, 51, 57 цього Кодексу.

Забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов`язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов`язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

У разі планування перевірок одного й того самого платника податків контролюючими органами та органами державного фінансового контролю у звітному періоді такі перевірки проводяться зазначеними органами одночасно. Порядок координації проведення таких перевірок та залучення до перевірок інших органів, передбачених законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу від 14.04.2015 року № 640 «Про проведення документальної планової перевірки» та повідомлення №6447/П/26-53-17-01-12 від 05.06.2015 року податковим органом проведено планову виїзну перевірку нотаріуса ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт перевірки.

З акту перевірки вбачається, що вона проведена в приміщенні податкової інспекції за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 4-а.

Також, з вказаного акту перевірки вбачається, він не був підписаний позивачем та у відповідності до норм п. 86.3 статті 86 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки), відповідачем не було складено відповідного акту, що засвідчує факт такої відмови.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом направлялися наказ від 14.04.2015 року №640 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» та повідомлення №6447/П/26-53-17-01-12 від 05.06.2015р. на адресу позивача: АДРЕСА_1 , однак, відповідачем не надано доказів отримання позивачем вказаних документів.

Крім того, в акті перевірки відповідачем вказано іншу адресу місця здійснення діяльності самозайнятої особи: м. Київ, вул. Васильківська, 34.

Натомість, відповідачем не вчинялися дії щодо належного повідомлення позивача про проведення планової виїзної планової перевірки, а саме: щодо направлення на адресу: м . Київ, вул. Васильківська, 34, вказаних вище наказу та повідомлення.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що перевірка проводилась з відома позивача, а також те, що позивач не надала жодного документу, що стосується здійснення господарської діяльності протягом періоду, який перевірявся.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, контролюючим органом не надано доказів на підтвердження надіслання позивачу жодної кореспонденції, пов`язаної з проведенням перевірки на адресу позивача, а також відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження надіслання позивачу оскаржуваних вимог та рішень за належною адресою позивача, що в свою чергу, є порушенням ст.ст. 58, 59 ПК України та пункту 3.8 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 №1236 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2017 року, в адміністративній справі 826/8521/16, позовні вимоги приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пелех З.Б. задоволено повністю та визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 31.08.2015 року № та №, а також податкову вимогу від 03.12.2015 року №7859-23.

У вказаному рішенні судом встановлено, що ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві не вчинялись жодні дії щодо належного повідомлення позивача про проведення планової виїзної перевірки, зокрема щодо направлення на адресу: м. Київ, вул. Васильківська, 34, наказу та повідомлення, встановлено невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 27.01.2015 призвело до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві повернуто, на підставі частини третьої статті 189 КАС України.

Отже, відповідно до частини третьої статті 254 КАС України, станом на час розгляду даної адміністративної справи, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2017 в адміністративній справі 826/8521/16 набрала законної сили.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2017 року по справі №826/13045/17 визнано протиправною та скасовано вимогу від 13.06.2016 року №Ф-724-У, яка в свою чергу винесена контролюючим органом на підставі рішень, що оскаржуються.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 78 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що з огляду на те, що сторонами в адміністративних справах 826/8521/16 та №826/13045/17 були: позивач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ; відповідач - Державна податкова інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2017 року та від 04.12.2017 року набрали законної сили, висновок суду про протиправність проведення перевірки ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, за наслідками якої складено акт перевірки №859/26-53-17-01/ НОМЕР_1 від 17.07.2015 року, а також відсутність правових наслідків такої перевірки, має преюдиційне значення для даної справи та не підлягає доказуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що встановлення протиправності проведення перевірки податковим органом діяльності позивачки, за наслідками якої складено акт перевірки №859/26-53-17-01/ НОМЕР_1 від 17.07.2015 року, на підставі якого сформовано оскаржувані вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій, є підставою для визнання їх протиправними та скасування.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дають підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що, у даному випадку, належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є скасування оскаржуваних вимог та рішень податкового органу.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Отже, даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 01.12.2020 року