Справа № 9901/3/19
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 9901/3/19

Провадження № 11-222заі20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М.

розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року (судді Юрченко В. П., Васильєва І. А., Гусак М. Б., Данилевич Н. А., Пасічник С. С.) у справі № 9901/3/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправними дій і бездіяльності, скасування рішення й зобов`язання вчинити певні дії та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до ВККС, у якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача, вчинені під час кваліфікаційного оцінювання судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , а саме щодо: незаконного проведення іспиту в частині виконання практичного завдання не в письмовій формі та без заповнення ОСОБА_1 зошита для виконання практичного завдання; незаконного включення до резолютивної частини рішення ВККС від 21 грудня 2018 року інформації про рекомендацію розглянути питання про звільнення судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 із займаної посади;

- визнати протиправною бездіяльність ВККС, допущену під час кваліфікаційного оцінювання судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , а саме щодо: грубого порушення уповноваженими представниками ВККС Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання, затвердженого рішенням ВККС від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 (далі - Порядок); неприйняття до уваги та ухилення від дослідження пояснень і клопотань судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 про можливість повторного виконання практичного завдання за належних обставин (відсутності позаштатної ситуації) та його перегляду, оформлених у виді заяв; незазначення в рішенні ВККС від 21 грудня 2018 року мотивів його ухвалення; невстановлення, за яким саме критерієм кваліфікаційного оцінювання суддя Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді;

- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 21 грудня 2018 року;

- зобов`язати Комісію провести кваліфікаційне оцінювання судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 відповідно до вимог законодавства України;

- стягнути з ВККС на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.

2. На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що оскаржуване рішення є незаконним, невмотивованим і ухваленим з порушенням законодавства України та актів ВККС, принципів верховенства права, правової визначеності, незалежності судової влади.

3. ОСОБА_1 також указала про порушення порядку та процедури проведення кваліфікаційного оцінювання, зокрема при виконанні практичного завдання, під час якого сталася позаштатна ситуація (в аудиторії вимкнулось світло, внаслідок чого у позивачки перестав працювати ноутбук). Оскільки іспит (виконання практичного завдання) проводився за допомогою автоматизованих систем із забезпеченням учасників іспиту необхідними технічними засобами та носіями (ноутбуком, який мав доступ до мережі Ліга - Закон та Рада - Закон), то позивачка як учасниця іспиту втратила можливість приймати в ньому участь. Зазначена позаштатна ситуація тривала близько 20 хвилин. Після відновлення електропостачання практична робота не була збережена в повній мірі, внаслідок чого ОСОБА_1 була вимушена виконувати її практично з початку, при цьому доступ до мережі Ліга - Закон та Рада - Закон був відсутній до закінчення іспиту (виконання практичного завдання). На зауваження й прохання щодо вирішення позаштатної ситуації, яка склалась, особи, що здійснювали контроль за проведенням іспиту, реагували упереджено, попереджаючи позивачку про складання відповідно акта щодо неї.

4. На думку позивачки, у зазначеній ситуації було грубо порушено пункти 6, 9 розділу І Порядку в редакції рішення ВККС від 13 лютого 2018 року № 20/згі-18. Крім того, на порушення пункту 14 розділу IV Порядку уповноважені представники не склали акт позаштатної ситуації та не запакували його в окремий пакет, у зв`язку із чим практичні роботи були оцінені без урахування тієї обставини, що вони були виконані без забезпечення правовою базою програмного комплексу.

5. ОСОБА_1 зауважила, що відповідач порушив її права під час складення практичного завдання, у зв`язку із чим вона бажала повторно пройти відповідний етап кваліфікаційного оцінювання, проте їй було відмовлено в цьому.

6. Позивачка також послалась на те, що в оскаржуваному рішенні наведений лише перелік засобів встановлення відповідності судді займаній посаді (результати іспиту), а також указані бали позивачки за кожним з критеріїв, без зазначення будь-яких мотивів або обґрунтування щодо виставлення саме такої кількості балів.

7. На переконання ОСОБА_1 , висновок Комісії щодо недопуску її до другого етапу кваліфікаційного оцінювання здійснювався без повного аналізу результатів кваліфікаційного оцінювання та не з підстав невідповідності критерію компетентності.

Короткий зміст рішення суду попередньої інстанції

8. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 01 липня 2020 року закрив провадження в цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

9. Судове рішення мотивовано тим, що: рішення ВККС, прийняте за результатами кваліфікаційного оцінювання, є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, а тому обставини його прийняття повинні перевірятися судом лише після та разом з ухваленим рішенням Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) за результатами такої рекомендації; передбачене частиною першою статті 88 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) оскарження рішення Комісії щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду ВРП; оскаржуване рішення ВККС є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду.

Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог

10. Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначила, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою й прийнятою з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

11. На думку скаржниці, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а саме частини другу та третю статті 88 Закону № 1402-VIII, згідно з якими суддя (кандидат на посаду судді), який не згоден із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України. Крім того, суд першої інстанції порушив положення частини другої статті 2 указаного Кодексу.

12. ОСОБА_1 також зазначила, що позовні вимоги про визнання протиправними дій та бездіяльності ВККС, зобов`язання її вчинити певні дії не були розглянуті по суті колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Щодо цих вимог суд не надав правової оцінки та не навів правових висновків. Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу від 01 липня 2020 року, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду самоусунулась від розгляду заявлених позовних вимог, чим порушила право позивачки оскаржити за нормами статті 88 Закону № 1402-VIII до адміністративного суду рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, зокрема з підстав того, що це рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів (з урахуванням виникнення зазначеної в позові позаштатної ситуації), з яких Комісія дійшла відповідних висновків. На думку скаржниці, вказані вимоги не пов`язані із звільненням її з посади судді Казанківського районного суду Миколаївської області, а тому й не стосуються повноважень ВРП.

13. Скаржниця також послалась на постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № П/800/409/17, від 25 квітня 2018 року у справі № 800/328/17, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 26 червня 2018 року у справі № 800/264/17, від 18 вересня 2018 року у справі № 800/354/17, якими було вирішено по суті позовні вимоги суддів за результатами кваліфікаційного оцінювання, аналогічні заявленим нею позовним вимогам.

14. 10 серпня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду надійшло доповнення та уточнення апеляційної скарги, у якій ОСОБА_1 зазначила, що оскаржуване рішення ВККС щодо її кваліфікаційного оцінювання як судді Казанківського районного суду Миколаївської області було предметом розгляду на засіданні ВРП 14 лютого 2019 року за № 11, на якому розглядались матеріали про звільнення з посад суддів на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

15. ОСОБА_1 також зауважила, що суд першої інстанції порушив порядок розгляду справи, оскільки не розглянув заявлене нею 29 січня 2020 року клопотання про витребування у ВККС доказів у справі, яке було обґрунтоване неможливістю самостійно надати суду докази у встановлений строк з причин, що не залежали від позивачки.

16. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та направити справу до вказаного суду для продовження розгляду заявлених нею позовних вимог. При цьому ОСОБА_1 зазначила вимоги, які не заявлялись нею в суді першої інстанції, а саме: визнати протиправним і скасувати рішення Комісії від 18 жовтня 2018 року № 236/зп-18 у частині затвердження результату іспиту судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за виконання практичного завдання - 27,5 бала;визнати протиправним і скасувати рішення ВККС у пленарному складі від 05 листопада 2018 року № 1928/ко-18, яким відмовлено судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 у перегляді рішення Комісії від 18 жовтня 2018 року № 236/зп-18; зобов`язати Комісію в пленарному складі переглянути рішення ВККС від 18 жовтня 2018 року № 236/зп-18 щодо результатів виконаного суддею Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 практичного завдання відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 85 Закону № 1402-VIII;зобов`язати ВККС призначити судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 повторне складання другої стадії (виконання практичного завдання) першого етапу кваліфікаційного оцінювання (складення іспиту); зобов`язати Комісію після встановлення результату етапу кваліфікаційного оцінювання «Складення іспиту» ухвалити рішення щодо допуску судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» відповідно до вимог законодавства України.

Рух апеляційної скарги

17. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 31 серпня 2020 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року, а ухвалою від 05 жовтня 2020 року призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників на підставі частини третьої статті 311 КАС України, а саме з огляду на те, що предметом перегляду в цій справі є ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі, а також ураховуючи характер спірних правовідносин, який не вимагає участі сторін.

Позиція інших учасників справи

18. На час розгляду справи ВККС відзиву на апеляційну скаргу не надіслала.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції

19. Указом Президента України від 13 травня 2009 року № 323/2009 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Казанківського районного суду Миколаївської області.

20. Постановою Верховної Ради України від 21 травня 2015 року № 479-VIII ОСОБА_1 обрано на посаду судді Казанківського районного суду Миколаївської області безстроково.

21. ВККС рішенням від 07 червня 2018 року № 133/зп-18 у межах кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді суддів призначила на 25 липня 2018 року проведення іспиту для 63 суддів місцевих судів. Указаним рішенням встановлена черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання: перший етап - складення іспиту; другий етап - дослідження досьє та проведення співбесіди.

22. Рішенням від 07 червня 2018 року № 133/зп-18 Комісія встановила, що мінімально допустимий бал іспиту - 50 відсотків від максимально можливого бала у разі набрання суддею: 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складення анонімного письмового тестування; 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.

23. ВККС рішенням від 18 жовтня 2018 року № 236/зп-18 затвердила кодовані результати складення 17 квітня 2018 року анонімного письмового тестування в межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, згідно з яким ОСОБА_1 за результатами складення анонімного письмового тестування отримала 65,25 бала, а за виконання практичного завдання - 27,5 бала.

24. 21 грудня 2018 року Комісія прийняла рішення № 1999/ко-18, яким визначила, що суддя Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 не склала іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 07 червня 2018 року № 133/зп-18, та відмовила їй за результатами іспиту в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визначеного рішенням Комісії від 18 жовтня 2018 року № 236/зп-18. ВККС також визнала суддю Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді, та вирішила внести до ВРП подання з рекомендацією про звільнення з посади судді.

25. Вважаючи протиправним рішення ВККС від 21 грудня 2018 року № 1999/ко-18, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду з позовними вимогами про його скасування.

26. Позивачка також заявила вимоги про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача, вчинених під час її кваліфікаційного оцінювання як судді Казанківського районного суду Миколаївської області, а також про зобов`язання Комісії провести кваліфікаційне оцінювання позивачки відповідно до вимог законодавства України.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновку суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

27. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

28. Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

29. Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії Комісії.

30. За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

31. На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення).

32. Рішенням Комісії від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 затверджено Порядок.

33. Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (пункт 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII).

34. Суд першої інстанції встановив, що 07 червня 2018 року Комісія рішенням № 133/зп-18 призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 .

35. Пунктами 10 та 11 розділу V Положення встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді. Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен з критеріїв бала, більшого за 0.

36. 18 жовтня 2018 року ВККС рішенням № 236/зп-18 затвердила кодовані результати складення 17 квітня 2018 року анонімного письмового тестування в межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, згідно з яким ОСОБА_1 за результатами складення анонімного письмового тестування отримала 65,25 бала, а за виконання практичного завдання - 27,5 бала.

37. Частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII передбачено, що ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

38. Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Комісії щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України (частина друга цієї статті Закону № 1402-VIII).

39. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

40. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.

41. У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), series A, № 93).

42. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

43. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

44. За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

45. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

46. На підставі частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

47. Гарантоване статтею 55 Конституції України та КАС України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

48. За правилами пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

49. Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, зокрема, провизнання протиправним і скасування рішення ВККС від 21 грудня 2018 року № 1999/ко-18, яким: визначено, що суддя Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 не склала іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 07 червня 2018 року № 133/зп-18; відмовлено їй за результатами іспиту в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визначеного рішенням Комісії від 18 жовтня 2018 року № 236/зп-18; визнано суддю Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді, та вирішено внести до ВРП подання з рекомендацією про звільнення з посади судді.

50. Згідно із частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом з рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

51. Таким чином, рішення ВККС про надання рекомендацій щодо звільнення судді з посади може бути оскаржено тільки разом з рішенням ВРП, ухваленим за відповідною рекомендацією.

52. Отже, рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді, а є лише підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС.

53. Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. У межах «кваліфікаційного» провадження ВРП має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.

54. ВРП може ухвалити рішення про відмову в задоволенні подання про звільнення судді з посади. У цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення.

55. Ураховуючи наведене, а також статус і повноваження ВРП і ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП.

56. Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 9901/637/18 (провадження № 11-1344заі18), від 29 квітня 2020 року у справі № 9901/831/18 (провадження № 11-1213заі19), від 23 вересня 2020 року у справі № 9901/810/18 (провадження № 11-202заі20).

57. За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що рішення Комісії від 21 грудня 2018 року № 1999/ко-18, яким: визначено, що суддя Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 не склала іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 07 червня 2018 року № 133/зп-18; відмовлено їй за результатами іспиту в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визначеного рішенням Комісії від 18 жовтня 2018 року № 236/зп-18; визнано суддю Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді, та вирішено внести до ВРП подання з рекомендацією про звільнення з посади судді, не може бути самостійним предметом судового розгляду, а відтак суд першої інстанції на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України обґрунтовано закрив провадження у справі.

58. Велика Палата Верховного Суду відхиляє посилання скаржниці на те, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій та бездіяльності ВККС, зобов`язання Комісії вчинити певні дії не були розглянуті колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, оскільки вказані вимоги є похідними від основної позовної вимоги - про скасування рішення ВККС від 21 грудня 2018 року № 1999/ко-18, відтак їх неможливо виокремити з огляду на їх нерозривний причинно-наслідковий зв`язок. Отже, заявлені позовні вимоги в цій справі не можуть бути предметом самостійного розгляду адміністративного суду до того, як рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді буде предметом розгляду у ВРП, а тому наявні підстави для закриття провадження в цій справі за всіма заявленими ОСОБА_1 у суді першої інстанції вимогами.

59. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду погоджується з доводами скаржниці про те, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду не надав правової оцінки та не виклав правових висновків щодо позовних вимог про визнання протиправними дій та бездіяльності ВККС, зобов`язання її вчинити певні дії, а тому ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

60. Інші доводи та міркування, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

61. Відповідно до частини п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

62. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду позбавлена можливості розглянути заявлені ОСОБА_1 у доповненні та уточненні до апеляційної скарги вимоги, які не заявлялися нею в суді першої інстанції, а саме щодо: визнання протиправним і скасування рішення Комісії від 18 жовтня 2018 року № 236/зп-18 у частині затвердження результату іспиту судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за виконання практичного завдання - 27,5 бала; визнання протиправним і скасування рішення ВККС у пленарному складі від 05 листопада 2018 року № 1928/ко-18, яким відмовлено судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 у перегляді рішення Комісії від 18 жовтня 2018 року № 236/зп-18; зобов`язання Комісії в пленарному складі переглянути рішення ВККС від 18 жовтня 2018 року № 236/зп-18 щодо результатів виконаного суддею Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 практичного завдання відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 85 Закону № 1402-VIII;зобов`язання ВККС призначити судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 повторне складання другої стадії (виконання практичного завдання) першого етапу кваліфікаційного оцінювання (складення іспиту); зобов`язання Комісії після встановлення результату етапу кваліфікаційного оцінювання «Складення іспиту» ухвалити рішення щодо допуску судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» відповідно до вимог законодавства України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

63. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

64. Згідно із частиною четвертою статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

65. Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі, проте не надав правової оцінки щодо частини заявлених у справі позовних вимог, оскаржувана ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 317, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

3. В іншій частині ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 01 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: С. В. Бакуліна О. Р. Кібенко

В. В. Британчук В. С. Князєв

Ю. Л. Власов Л. М. Лобойко

М. І. Гриців О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима В. В. Пророк

В. І. Данішевська Л. І. Рогач

Ж. М. Єленіна О. М. Ситнік