Справа № 580/3653/20
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року справа № 580/3653/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (18005, м. Черкаси, бул. Шевченка, 307), в якому, з урахуванням уточнень, позивач просить:

-визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо не нарахування пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами передбаченими п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, як учаснику війни;

-зобов`язати Департамент соціальної політики Черкаської міської ради здійснити з 19.03.2019 нарахування пільг позивачу на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, як учаснику війни.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що надання пільг позивачу, як учаснику бойових дій, було припинено у зв`язку із змінами у законодавстві. Позивач звернувся до відповідача з заявою про відновлення пільг, як учаснику бойових дій на оплату 50% житлового комунальних послуг. Однак, відповідач повідомив позивача про те, що його сукупний середньомісячний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців перевищив величину доходу який дає право на пільгу. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, з урахуванням рішення Конституційного Суду №12-р/2018 від 18.12.2018, а тому у відповідача були відсутні правові підстави відмовляти у призначенні пільги.

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у зв`язку з прийняттям Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» Кабінет Міністрів України постановою від 04.06.2015 № 389 затвердив «Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї». Так, з 01.07.2015 пільги надаються за умови, якщо середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (у 2020 році - 2940 грн.). Розмір середньомісячного сукупного доходу ОСОБА_1 за попередні шість місяців перед зверненням перевищує величину доходу, яка дає право на податкову соціальну пільгу, а тому позивач втратив право на пільги на житлово-комунальні послуги за статусом «учасник війни» з 01.01.2020.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 має статус учасника війни з 22.03.2010 у відповідності до посвідчення серії НОМЕР_1 виданого управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Придніпровської районної ради.

13.07.2020 позивач звернувся до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо надання пільги на оплату ЖКГ за адресою: АДРЕСА_2 , однак 13.07.2020 відповідач листом №8557/28-5/01-9 повідомив позивача про те, що розмір середньомісячного сукупного доходу ОСОБА_1 за попередні шість місяців перед зверненням перевищує величину доходу, яка дає право на податкову соціальну пільгу, а тому позивач втратив право на пільги на житлово-комунальні послуги за статусом «учасник війни» з 01.01.2020.

22.09.2020 позивач повторно звернувся до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо надання пільги на оплату ЖКГ за адресою: АДРЕСА_2 .

22.09.2020 відповідач листом №12725/78-5/01-9 повідомив позивача про те, що розмір середньомісячного сукупного доходу ОСОБА_1 за попередні шість місяців перед зверненням перевищує величину доходу, яка дає право на податкову соціальну пільгу, а тому позивач втратив право на пільги на житлово-комунальні послуги за статусом «учасник війни» з 01.01.2020.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до суду.

Сторони не заперечували розмір середньомісячного сукупного доходу ОСОБА_1 за попередні шість місяців.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками війни визнаються військовослужбовці, які в період війни проходили військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР, трудівники тилу, а також інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно п. 4, 5 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам війни (статті 8, 9) надається зокрема пільга на 50-процентну знижку плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю). 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 50-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються учасникам війни та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього. Площа житла, на яку нараховується 50-процентна знижка плати, передбачена пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, визначається в максимально можливому розмірі в межах загальної площі житлового приміщення (будинку) згідно з нормами користування (споживання), встановленими цими пунктами, незалежно від наявності в складі сім`ї осіб, які не мають права на знижку плати.

Установити, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. (ч. 6 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції пункту 9 розділу I Закону України від 28.12.2014 №76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України).

Як встановлено судом, сторони не заперечували розмір середньомісячного сукупного доходу ОСОБА_1 за попередні шість місяців, а тому оскільки останній перевищував величину встановлену ч. 6 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідачем відмовлено у наданні пільг передбачених зокрема п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2018 № 12-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): - абзац другий підпункту 1, абзац другий підпункту 2, абзаци другий, третій, четвертий підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року N 76-VIII; - частину шосту статті 14, частину другу статті 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII, зі змінами.

У вказаному рішенні (пункт 6) зазначено, що у частині шостій статті 14, частині другій статті 16 Закону N 3551 умову для отримання окремих пільг, держава переклала обов`язок щодо соціального захисту учасників війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, на членів їхніх сімей, що не відповідає суті конституційних гарантій щодо забезпечення соціального захисту цих осіб. Такий підхід нівелює позитивний обов`язок держави щодо соціального захисту вказаних осіб та членів їхніх сімей у розумінні частини п`ятої статті 17 Конституції України. Конституційний Суд України вважає, що забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них частиною першою статті 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону N 3551, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави. Обмеження або скасування положеннями Закону N 76, які є предметом конституційного контролю, пільг, установлених Законом N 3551, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. Таким чином, підпунктами 1, 3, абзацом другим підпункту 2 пункту 9 розділу I Закону N 76 знижено досягнутий рівень соціального захисту учасників війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону N 3551, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною. У зв`язку з цим абзац другий підпункту 1, абзац другий підпункту 2, абзаци другий, третій, четвертий підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону N 76, якими виключено положення Закону N 3551 щодо пільг на проїзд для учасників війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону N 3551, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, та частина шоста статті 14, частина друга статті 16 Закону N 3551, якими встановлено умову для отримання окремих пільг, суперечать частинам першій, п`ятій статті 17 Основного Закону України.

Згідно з ч. 1 ст. 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Згідно ч. 2 рішення Конституційного Суду України від 18.12.2018 № 12-р/2018, абзац другий підпункту 1, абзац другий підпункту 2, абзаци другий, третій, четвертий підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року N 76-VIII, частина шоста статті 14, частина друга статті 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII, зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, положення ч. 6 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» якою встановлювалось надання пільги, передбаченої зокрема п. 4, 5 ч. 1 ст. 14 Закону за умови відповідності розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї, втратили чинність з 19.03.2019 року.

Таким чином, пільга на оплату ЖКГ за адресою: АДРЕСА_2 підлягає до застосування до ОСОБА_1 без застосування розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України з 19.03.2019.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не містить норм, які б передбачали обмеження пільг по оплаті житлово-комунальних послуг за доходом учасника війни, а тому позивач мав право на пільги встановлені безпосередньо законом з 19.03.2019.

Суд дійшов висновку про наявність у позивача права на 50-відсоткову знижку плати за користування житлом та комунальними послугами.

Таким чином, відповідач, відмовляючи у наданні пільги позивачу, як учаснику війни, у вигляді 50 % знижки на оплату житлово-комунальних послуг, діяв не на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством.

16.02.1994 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №94, якою затверджено Порядок надання пільг, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до п. 7 вказаного Порядку, передбачено, що громадянам, які набули статусу ветерана війни або особи, яка має особливі заслуги перед Батьківщиною, та особи, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", після прийняття цього Закону, пільги надаються з дня звернення.

Таким чином діє заявочний принцип щодо надання пільг на сплату ЖКГ.

Суд встановив, що позивач з заявою про надання пільги на оплату ЖКГ за адресою: АДРЕСА_2 звернувся до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради первинно 13.07.2020, а тому вимоги про призначення пільг з 19.03.2019 не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в частині задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо не нарахування пільг ОСОБА_1 на оплату за користування житлово-комунальними послугами передбаченими п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, як учаснику війни.

Зобов`язати Департамент соціальної політики Черкаської міської ради () здійснити з 13.07.2020 нарахування пільг ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, як учаснику війни.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради () судовий збір в розмірі 600грн. (шістсот гривень) 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя П.Г. Паламар