Справа № 640/1337/20
Суддя: Бабенко Костянтин Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1337/20 Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Сорочка Є.О., Степанюка А.Г., секретаря Киричука Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Апарату Верховної Ради України на Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування Розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Предметом спору у даній справі є визнання протиправним та скасування Розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України Штучного В.В. від 19.12.2019 №3560-к про звільнення ОСОБА_1 ; поновлення ОСОБА_1 на посаді головного консультанта Секретаріату Комітету з питань фінансів, податкової та митної політики в Апараті Верховної Ради України; стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 70714,50 грн.; стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 80700,90 грн..

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано Розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України від 19 грудня 2019 року №3560-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади головного консультанта» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного консультанта секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань податкової та митної політики у зв`язку з реорганізацією визначеного секретаріату; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного консультанта секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань податкової та митної політики з 20 грудня 2019 року; стягнуто з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 грудня 2019 року по 10 червня 2020 року в розмірі 144981,44 грн. (сто сорок чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят одна гривня 44 копійки) з відрахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторонам направлено судові повістки-повідомлення про дату, час та місце розгляду справи разом з копіями Ухвал про відкриття апеляційного провадження, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотними Повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення.

16 листопада 2020 року від Відповідача, надійшло Клопотання про відкладення розгляду справи, в якій він просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

Проте, згідно з частиною другою ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що наявних в матеріалах справи письмових доказів для прийняття судового рішення достатньо, а участь учасників справи в судовому засіданні не є обов`язковою, колегія суддів розглядає справу за відсутності представника Відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення Позивача та її представника, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Позивач з 05.02.2016 перебувала на посаді головного консультанта секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань податкової та митної політики, що підтверджується Трудовою книжкою, копія якої наявна в матеріалах справи а.с. 16.

Розпорядженням Відповідача «Про звільнення ОСОБА_1 з посади головного консультанта» від 19.12.2019 №3560-к, відповідно до пункту 1 частини першої та частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 статті 40, статті 44 Кодексу законів про працю України, Позивача 19.12.2019 звільнено з посади головного консультанта секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань податкової та митної політики у зв`язку з реорганізацією вищезазначеного секретаріату.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (надалі - Закон №889-VIII).

Відповідно до частини першої ст. 5 Закону №889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно з п. 4 частини першої ст. 83 Закону №889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87 1 цього Закону).

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 87 Закону №889-VIII, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Згідно з частиною третьою ст. 5 Закону №889-VIII, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Оскільки особливостей припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу, Законом №889-VIII не визначено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на дані правовідносини поширюються норми законодавства про працю.

Відповідно до п. 4 частини першої ст. 36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є, зокрема розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Згідно з п. 1 частини першої ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частин другої, третьої ст. 40 Кодексу законів про працю України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу; не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно з частиною першою ст. 492 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до частини другої ст. 492 Кодексу законів про працю України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно з частиною третьою ст. 492 Кодексу законів про працю України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до частини п`ятої ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

А як зазначено в Постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №813/6512/15 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним та скасування Наказу, поновлення на роботі, зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Як вбачається з Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України «Про розв`язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» від 26.05.2010 року №753/11/13-10, розглядаючи справи про звільнення публічного службовця з посади, суди повинні встановити, чи вжито адміністрацією публічного органу всіх зусиль для переміщення або переведення публічного службовця, чи іншого його працевлаштування, як це прямо передбачено частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України.

Розпорядженням Відповідача «Про затвердження структури та штатної чисельності секретаріатів комітетів Верховної Ради України дев`ятого скликання» від 19.09.2019 №22370-к визначено структуру секретаріатів комітетів Верховної Ради України, штатна чисельність яких становила 350 одиниць. Зазначеним Розпорядженням, зокрема утворено секретаріат Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики на базі секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань фінансової політики і банківської діяльності та секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань податкової та митної політики, чисельність якого визначено у кількості 22 штатні одиниці: керівник секретаріату - 1; заступник керівника секретаріату - 3; головний консультант - 17; старший консультант - 1.

А як вбачається з Розпорядження Відповідача «Про затвердження структури та штатної чисельності секретаріатів комітетів та секретаріатів спеціальних комісій Верховної Ради України восьмого скликання» від 24.12.2014 №1777, секретаріат Комітету з питань податкової та митної політики, де проходила службу Позивач, складав 16 штатних одиниць, зокрема: завідувач секретаріату - 1; заступник завідувача секретаріату - 2; головний консультант - 9; старший консультант - 4.

Позивача 23.09.2019 попереджено про можливе наступне звільнення із займаної посади після закінчення двомісячного строку попередження.

Позивачу 03.12.2019 запропоновано посади головного консультанта в секретаріаті Комітету з питань фінансів, податкової та митної політики та головного консультанта в секретаріаті Комітету з питань транспорту та інфраструктури.

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що Позивач відмовилась від запропонованих посад, у зв`язку з чим її правомірно звільнено із займаної посади.

Проте, як вбачається з Пропозиції вакантних посад в Апараті Верховної ради України, Позивач відмовилась від запропонованої посади головного консультанта в секретаріаті Комітету з питань транспорту та інфраструктури. А стосовно посади головного консультанта в секретаріаті Комітету з питань фінансів, податкової та митної політики, Позивач зазначила, що згодна за умови надання відповідного напрямку, яким займалася у секретаріаті Комітету з питань податкової та митної політики. Отже, застереження стосувалось її досвіду роботи в секретаріаті Комітету з питань податкової та митної політики, оскільки в разі забезпечення її роботою відповідно до своєї кваліфікації, вона виконувала б роботу якнайкраще.

Проте, Відповідачем не запропоновано Позивачу посад, які вона могла б обіймати відповідно до своєї кваліфікації, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржене Позивачем Розпорядження Відповідача є протиправним і підлягає скасуванню, а Позивач - поновленню на роботі зі стягненням на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною другою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, вимоги якої Відповідачем не виконано.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України залишити без задоволення, а Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Постанову складено в повному обсязі 19.11.2020 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Сорочко Є.О.

Степанюк А.Г.