Справа № 200/10027/20-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 р. Справа№200/10027/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Тарасенка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 12.10.2020 року по ВП № 63002776,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 12.10.2020 року по ВП № 63002776. Позивач просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорного Євгена Олександровича щодо винесення постанови про накладення штрафу від 12 жовтня 2020 року у розмірі 5100 грн. по ВП № 63002776 та визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 12 жовтня 2020 року у розмірі 5100 грн. по ВП № 63002776, прийнятою старшим державним виконавцем Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорним Євгеном Олександровичем при примусовому виконанні виконавчого листа № 200/609/20-а виданого 02 вересня 2020 року Донецьким окружним адміністративним судом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12 жовтня 2020 року старшим державним виконавцем Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорним Євгеном Олександровичем прийнято постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 5100 грн. за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, а саме не виконання боржником без поважних причин судового рішення.

Позивач вважає, що виконав рішення в повному обсязі, а тому не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх протиправними, а відповідну постанову про накладення штрафу у загальному розмірі 5100 грн. такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року відкрито провадження у справі.

Представник позивача через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження без його участі.

Представники відповідача до судового засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, мотивуючи це тим, що відповідач діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, відповідачем зазначено, що 12 жовтня 2020 року на момент перевірки стану виконання боржником рішення суду, старшим державним виконавцем було встановлено, що від Головного управління Пенсійного фонду України до Слов`янського міськрайонного відділу ДВС не надходило жодної відповіді про стан виконання судового рішення, натомість на електронну адресу Слов`янського відділу ДВС надійшло повідомлення від стягувача ОСОБА_1 про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та не виплатило йому недоотриману частину, що свідчило про невиконання рішення суду. Отже, відповідач вважає, що рішення суду не виконано, у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, на підставі ст. 205 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 200/609/20-а, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яка зазначена у довідці про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії від 06.11.2019 року №1168, що видана Військовою частиною НОМЕР_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 16.02.2018 року, обчисливши її з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яка зазначена у довідці про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії від 06.11.2019 року № 1168, що видана Військовою частиною НОМЕР_1 , та виплатити йому недоотриману частину.

02 вересня 2020 року Донецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 200/10027/20-а.

15 вересня 2020 року на підставі ст. 3, 4, 5 Закону України «Про виконавче провадження», старшим державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 63002776. Копії постанови були направлені сторонам.

Згідно трекингу «Укрпошти» № 976 представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області отримав постанову 23.09.2020 року по довіреності.

12 жовтня 2020 року на момент перевірки стану виконання боржником рішення суду, старшим державним виконавцем було встановлено, що від Головного управління Пенсійного фонду України до Слов`янського міськрайонного відділу ДВС не надходило відповіді про стан виконання судового рішення.

В той же час, на електронну адресу Слов`янського відділу ДВС надійшло повідомлення від стягувача ОСОБА_1 про те що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та не виплатило йому її недоотриману частину, що на думку відповідача свідчило про невиконання рішення суду.

12 жовтня 2020 року на підставі статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем винесена постанова про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн., за невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.02.2020 року у справі № 200/609/20-а. Копія постанови була направлена боржнику для виконання.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши нормативно-правові акти, до сфери регулювання яких відносяться спірні правовідносини, при вирішенні спірних правовідносин суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. ст. 1-3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, Закон України «Про виконавче провадження», Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відтак, порядок прийняття спірної постанови та направлення її сторонам врегульовано наступними нормами.

Частинами 5 та 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Матеріалами справи підтверджено, що державним виконавцем здійснювалась перевірка виконання рішення суду та вчинено всі процесуальні дії, передбачені ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Порядок примусового виконання рішень за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульовано ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен був встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання.

При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем свої обов`язків та реалізації прав, передбачених ст. 18 Закону України № 1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження своїх обов`язків.

З аналізу вищевикладених приписів Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення стягнення у вигляді штрафу, проте постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.02.2020 року № 200/609/20-а, що набрало законної сили 17.08.2020 року, виконано в частині здійснення ОСОБА_1 з 16.02.2018 року перерахунок призначеної пенсії з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яка зазначена у довідці про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії від 06.11.2019 року № 1168, що видана Військовою частиною НОМЕР_1 .

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області виконано розрахунок різниці між фактично виплаченим розміром пенсії та розміром пенсії після її перерахунку, різниця склала 8894,82 грн.

Таким чином, зобов`язання здійснення перерахунку ОСОБА_1 на підставі означеної вище довідки виконано виходячи з діючої нормативно правової бази в повному обсязі.

Щодо доплати за рішенням суду в сумі 8894,82 грн. Пенсійний фонд зазначив, що вона є такою, що не передбачена бюджетом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та потребує фінансування та буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

На вказане, суд зазначає наступне.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як орган державної влади, в силу вимог частини 2 ст. 19 Конституції України, зобов`язано діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з Положенням про Пенсійний фонду України, яке незатверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.072014 року № 280 «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України», бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а пенсійний фонд України органом, який реалізує означену політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та членам їх сімей згідно ст. 8 цього Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нарахована ОСОБА_1 сума доплати у розмірі 8894,82 грн. має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Тобто, виплати грошової допомоги здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Пенсійного фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління Пенсійного фонду не має.

За приписами ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюють лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, визнається порушенням бюджетного законодавства, та тягне за особою застосування заходів впливу і відповідальність керівника чи інших посадових осіб, з вини яких допущені порушення бюджетного законодавства (ст.ст. 118, 121 Бюджетного кодексу України).

Головним розпорядником коштів, що мають соціальне спрямування, зокрема бюджету Пенсійного фонду України, є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня Пенсійний фонду України.

Виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження.

Для фінансування заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду у бюджеті Пенсійного фонду України на 2020 рік, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 року № 22, окремою бюджетною програмою для фінансування цих коштів передбачено 200 млн. грн.

Однак, визнання протиправним та нечинним пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі № 640/5248/19) створило правову невизначеність порядку здійснення виплат.

Крім того, після набрання законної сили вказаної постанови обсяг бюджетних призначень Пенсійного фонду України на 2020 рік на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду не переглядався. Отже, погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде здійснено в межах відповідних бюджетних призначень.

Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону України № 1404-VIII можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Таким чином, виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, не має правових підстав.

Дана ситуація зумовлена дефіцитом бюджетних призначень на фінансування таких виплат у загальнодержавному масштабі.

Як вбачається зі змісту наведених положень Закону № 1404-VIII умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Зазначені висновки викладені у постанові Верхового суду від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19.

Отже, вина та умисел на навмисне невиконання рішення суду у даній справі з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відсутня.

Правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду у справах К/9901/1598/18 (№ 405/3663/13-а) від 24.01.2018 року, К/9901/12146/18 (№ 757/29541/14-а) від 13.06.2018 року про те, що відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання пенсійних коштів.

Крім того, підставами юридичної відповідальності є сукупність обставин, наявність яких робить юридичну відповідальність можливою та повинною. Відсутність сукупності таких обставин виключає її. Можливість звільнення від відповідальності зафіксована нормами права, а саме статтею 75 Закону України № 1404, відповідно до якої особа не несе відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника чинити певні дії, у разі якщо таке невиконання, сталося з поважних причин.

Означений вище правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2018 року по справі № К/9901/1598/18.

Суд також зазначає, що в спірній постанові не міститься аналіз вказаних боржником причин невиконання рішення суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач допустив порушення вимог статей 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження» стосовно обов`язку з`ясування поважності причин невиконання рішення при вирішенні питання про накладення штрафу за його невиконання, а отже наявні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 12 жовтня 2020 року.

Позовні вимоги про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо винесення спірної постанови задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині визнання неправомірними дії щодо винесення спірної постанови, суд вважає таким, що не відповідає способам судового захисту, закріпленим частиною 1 статті 5 КАС України, та об`єкту порушеного права, з огляду на те, що в матеріалах справи наявна постанова про накладення штрафу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що достатнім, необхідним та ефективним способом захисту є визнання протиправною та скасування постанови від 12 жовтня 2020 року «Про накладення штрафу» у розмірі 5100 грн.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Таким чином, судові витрати у даній справі не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 241-246, 250-251, 257-263, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 12.10.2020 року по ВП № 63002776 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 12 жовтня 2020 року у розмірі 5100 грн. по ВП № 63002776, що прийнята старшим державним виконавцем Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорним Євгеном Олександровичем при примусовому виконанні виконавчого листа № 200/609/20-а виданого 02 вересня 2020 року Донецьким окружним адміністративним судом.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко