Справа № 433/897/20
Суддя: Суський О. І.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/897/20
Провадження № 2-а/433/9/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 року Троїцький районний суд Луганської області у складі: головуючого судді - Суського О.І., при секретарі судового засідання Юскевич Л.П., розглянувши матеріли адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП лейтенанта поліції Дорогіна Сергія Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

Із адміністративним позовом до суду звернувся ОСОБА_1 , який вказав, що постановою інспектора взводу № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП лейтенанта поліції Дорогіна С.В. від 18 червня 2020 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень за те, що позивач 18 червня 2020 року о 07 годині 38 хвилин на трасі Р-66 в с. Червонопопівка Луганської області на 126 км., керував транспортним засобом марки DAEWOO LANOS, номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю 73 км/год у межах населеного пункту, чим перевищив встановлення обмеження швидкості руху на 23 км/год, при встановленій 50 км/год. Швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 TC 000670, чим порушив п.п. 12.4 ПДР України.

Позивач вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Позивач зазначає, що не бачив під час руху знаку 5.45 «Почток населеного пункту», яким встановлюється обмеження швидкості 50 км/год, а відповідач не надав доказів, що позивач перевищив швидкість руху саме в межах населеного пункту, а отже відповідачем не доведено наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Крім того, оскаржувана постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази та містить ряд неточностей.

Позивач просить суд постанову відповідача від 18 червня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

В судове засідання позивач не з`явився, просив суд справу розглянути без його участі.

Відповідач, повідомлений належним чином про день час та місце розгляду справи, до судового засідання не прибув. Надав клопотання з проханням розглянути справу у його відсутність. Надав письмовий відзив, в якому заперечив проти позову.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступне.

Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 542332 від 18 червня 2020 року, винесеної інспектором взводу № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП лейтенантом поліції Дорогіним С.В., позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень за те, що позивач 18 червня 2020 року о 07 годині 38 хвилин на трасі Р-66 в с. Червонопопівка Луганської області на 126 км., керував транспортним засобом марки DAEWOO LANOS, номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю 73 км/год у межах населеного пункту, чим перевищив встановлення обмеження швидкості руху на 23 км/год, при встановленій 50 км/год. Швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 TC 000670, чим порушив п.п. 12.4 ПДР України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з п.8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 2 ст.2 КАСУ, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституціє юта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.77 КАСУ, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В судовому засіданні досліджений відеозапис від 18 червня 2020 року з приладу TRUCAM LTI 20/20 TC 000670, на якому зафіксований автомобіль марки DAEWOO LANOS, номерний знак НОМЕР_1 , який рухається на автотрасі зі швидкістю 73 км/год, при цьому позивач заперечує, що в момент фіксування швидкості транспортного засобу під його керуванням він рухався в межах населеного пункту, оскільки він не бачив знак 5.45.

Окрім того також досліджено відеозапис з нагрудної камери працівника поліції Body Cam, на якому зафіксовано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з нормамист.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, забезпечення безпеки осіб та забезпечення безпеки дорожнього руху може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах фото і відеотехніку, у зв`язку з чим відповідачем використовувалася нагрудна відеокамеру, що була розміщена на форменому одязі.

Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 КУпАП. Частина друга ст. 258 КУпАП передбачає, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до Національної поліції. Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в т.ч. частина 1 ст.122 КУпАП). Частиною 5 ст.258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо встановленого порушення.

Постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складено інспектором патрульної поліції, який відповідно до вимогст.222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ч.1 ст.122 КУпАП.

Скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч.1,2 ст.258 КУпАП передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі за ч.1ст.122 КУпАП, відбувається в скороченому вигляді, а саме фіксація адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

З огляду на наведене, суд вважає встановленою ту обставину, що позивач під час здійснення заміру швидкості руху 18 червня 2020 року рухався на автомобілі марки DAEWOO LANOS, номерний знак НОМЕР_1 зі швидкістю 73 км/год, оскаржувану постанову було винесено особою уповноваженою на її вчинення з дотриманням певних процесуальних норм.

Разом з тим позивачем заперечується факт перебування в населеному пункті під час здійснення відповідного заміру швидкості руху.

Частина 1 ст.122 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до п.12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху, населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.

Відповідно до розділу 33 Правил дорожнього руху, встановлюються інформаційно-вказівні знаки, в тому числі:

5.45 «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

5.46 «Кінець населеного пункту». Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Знаки 5.45 і 5.46 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

5.47 «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

5.48 «Кінець населеного пункту». Кінець населеного пункту, позначеного знаком 5.47.

Відповідно до п.10.2.4 Національного стандарту України «ЗНАКИ ДОРОЖНІ Загальні технічні умови. Правила застосування ДСТУ 4100-2002», Дорожні знаки повинні встановлюватись з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускається установлювати на присипній бермі), на тротуарі, розділювальній смузі, газоні тощо та над дорогою, крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом. На дорогах з двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки можуть дублюватись. Необхідність дублювання знаків визначають залежно від конкретних дорожніх умов. Дублюючі знаки повинні установлюватись на розділювальній смузі, а у разі її відсутності над дорогою або на лівому боці дороги, якщо для руху у зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги.

Оцінюючи наявні докази, суд звертає увагу, що будь-яких орієнтирів, зокрема найменування автомобільної дороги з вказанням її конкретного кілометру, позначення початку населеного пункту, або будь-які інші ознаки, які б дозволили ідентифікувати розташування позивача на момент його зупинки по відношенню до місця заміру швидкості автомобіля, на якому рухався позивач 18 червня 2020 року, матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується та обставина, що замір швидкості автомобіля, на якому рухався позивач, був здійснений після знаку 5.45, тобто в межах населеного пункту.

Окрім того, суд також завертає свою увагу, що на відеозаписі з TRUCAM LTI 20/20 TC 000670 від 18 червня 2020 року, де відображено автомобіль, на якому рухався позивач та швидкість руху цього автомобіля, в полі "street name" відсутня будь-яка інформація, зокрема назва траси, конкретний кілометр, не зазначено назви будь-якої вулиці та населеного пункту. Тобто даний доказ також не доводить факту фіксації швидкості руху автомобіля, яким керував позивач в межах населеного пункту, після знаку 5.45.

З досліджених в судовому засіданні відеозаписах з пристрою TRUCAM LTI 20/20 TC 000670 та нагрудної камери поліцейського Body Cam також не можливо ідентифікувати, що замір швидкості руху автомобіля, на якому рухався позивач, здійснений після знаку 5.45.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення. При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації або без належного підтвердження, не може бути належним доказом вчинення порушення.

Аналогічні висновки викладені у постанові ВС від 30 травня 2018 року в адміністративному провадженні №К/9901/29775/18.

Отже, судом не встановлено обставин, які б достеменно підтверджували вчинення позивачем порушення вимог п. 12.4 ПДР України, а саме того, що позивачем перевищено допустиму швидкість руху в межах населеного пункту.

З огляду на наведене, суд зазначає, що належних доказів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за 1 ст.122 КУпАП під час розгляду справи відповідачем, в порушення вимог ч. 2 ст.77 КАС України, суду не надано.

Сам факт правопорушення позивачем правил дорожнього руху, належними та допустимими доказами не підтверджено.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до переконання, що наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови із закриттям провадження по справі.

В зв`язку з вищенаведеним суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.280,283,287-289,293 КУпАП, ст.ст.3, 77, 139,243-246,286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративного позов ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП лейтенанта поліції Дорогіна Сергія Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити у повному обсязі.

Скасувати постанову серії ДП18 № 542332 від 18 червня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.122 КУпАП України, яким на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Троїцький районний суд Луганської області.

Суддя О.І.Суський

19.11.20