Справа № 640/16776/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Київ № 640/16776/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві:

- від 28.04.2017 №2 на суму 105 285,20 грн.;

- від 03.04.2018 №27557-1305-2650 на суму 105 285,20 грн.;

- від 23.04.2019 №-2615 на суму 157 927,81 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що площа земельної ділянки під належними йому нежитловими приміщеннями за адресою АДРЕСА_1 складає 0,012925 га, а не, як на те посилається відповідач, 0,0802 га. Зокрема, позивач вказує на те, що після укладення договору дарування Ѕ частини нежитлових приміщень перейшла у власність іншій особі, яка набула право власності на 129,25 кв.м. нежитлових приміщень або 0,012925 га земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , розрахунки земельного податку з якої контролюючим органом здійснюється правильно, на відміну від розрахунків земельного податку який підлягає до сплати позивачем, які здійснюються на всю площу земельної ділянки - 0,0802 га. Крім того, на переконання позивача, при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач мав використовувати дані Державного земельного кадастру.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Вказаною ухвалою відповідачу надано термін протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі для надання відзиву на позовну заяву, який подається до суду разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

25 вересня 2019 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначив про те, що згідно витягу з бази даних ПК «Кадастр» по фізичних особах, за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка під нежитловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0802 га. З цих підстав, ГУ ДФС у м. Києві в автоматичному режимі були сформовані оскаржувані податкові повідомлення-рішення (форми «Ф») за 2017 рік від 28.04.2017 №2 на суму 105 285,20 грн.; за 2018 рік від 03.04.2018 №27557-1305-2650 на суму 105 285,20 грн.; за 2019 рік від 23.04.2019 №-2615 на суму 157 927,81 грн.

Від позивача через канцелярію суду 04.10.2019 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами контролюючого органу та зазначає, що підставою для нарахування земельного податку є виключно дані державного земельного кадастру які надаються контролюючому органу Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальними підрозділами, натомість, відповідачем - ГУ ДФС у м. Києві було здійснено нарахування йому земельного податку за 2017-2019 рр. виходячи з даних, отриманих з неналежного джерела, а саме ПК «Кадастр» Департаменту земельних ресурсів КМДА, що стало наслідком неправильного визначення йому податкового зобов`язання з земельного податку, що свідчить про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до договору дарування Ѕ частини нежилих будинків від 11.07.2005 за реєстр. №5733 ФОП ОСОБА_1 (Дарувальник) передав, а ОСОБА_2 (Обдарований) прийняв в дар Ѕ частину належних Дарувальнику на праві приватної власності нежилих будинків, загальною площею 258,5 кв.м., а саме:

- нежилий будинок, площею 138,8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежилий будинок, площею 100,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежилий будинок, площею 19,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивач та ОСОБА_2 є власниками нежилих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , порівно, по 129,25 кв.м. кожен.

Аналогічна ситуація склалась й щодо власності земельних ділянок на яких розташовані вказані вище нежилі приміщення, а саме, одна частина земельної ділянки, що розміщена під частиною нежилих приміщень площею 129,25 кв.м. в розмірі 0,012925 га належить позивачу, інша аналогічна частина земельної ділянки, що розміщена під іншою частиною нежилих приміщень площею 129,25 кв.м. в розмірі 0,012925 га належить ОСОБА_2

28 квітня 2017 року Головним управлінням ДФС у м. Києві згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 розділу XIII Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення (форми «Ф») №2, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з земельного податку за податковий період - 2017 року в розмірі 105 285,20 грн.

03 квітня 2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 розділу XIII Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення (форми «Ф») №27557-1305-2650, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з земельного податку за податковий період - 2018 року в розмірі 105 285,20 грн.

23 квітня 2019 року Головним управлінням ДФС у м. Києві згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 розділу XIII Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення (форми «Ф») №-2615, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з земельного податку за податковий період - 2019 року в розмірі 157 927,81 грн.

Позивач не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом та площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно із пунктами 287.6 та 287.7 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В силу пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно із підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

У підпункті 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України закріплено, що земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно із підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, позивач - власник нежилих приміщень (Ѕ частини нежилих будинків по умовам Договору дарування Ѕ частини нежилих будинків від 11.07.2005) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

При цьому, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІ Податкового кодексу України та підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Таким чином, у даному випадку, контролюючий орган мав оцінити комплекс обставин, передбачених статтею 271 Податкового кодексу України, зокрема, з`ясовувати на підставі даних державного земельного кадастру площу, цільове призначення, оцінку земельної ділянки, встановити чи зареєстровано право власності на приміщення, що знаходяться на земельний ділянці, чи є підстави для врахування пропорційної частки прибудинкової території тощо.

Позивачу на праві власності належать відповідно до договору дарування Ѕ частини нежилих будинків від 11.07.2005 за реєстр. №5733 нежилі приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 129,25 кв.м.

Отже, оскільки позивач є власником нежилих приміщень, за земельну ділянку під якими відповідач нарахував земельний податок, обов`язок зі сплати земельного податку у позивача виникає з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

В наданому суду відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що при здійсненні розрахунку земельного податку з фізичних осіб та прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ним було використано дані ПК «Кадастр», надані Департаментом земельних ресурсів КМДА. На підтвердження чого відповідачем надано суду документ «Витяг з бази даних «Кадастр» по юридичних особах на 07.06.2018 (ділянки, право користування по яких не оформлено)».

Доказів на підтвердження факту отримання та використання при розрахунку податкового зобов`язання з земельного податку даних державного земельного кадастру відповідачем суду надано не було, як і не було зазначено про наявність відповідного факту.

У той же час, згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру за адресою: м. Київ, вул. Лисогірська, 6 знаходиться лише одна сформована земельна ділянка площею 0,4709 га, кадастровий номер земельної ділянки: :82:412:0001, яка перебуває у власності ТОВ «Лисогірка».

З огляду на зазначене, враховуючи те, що відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України саме відповідач наділений повноваженнями здійснити нарахування суми земельного податку з фізичних осіб та враховуючи положення пункту 286.1 статті 286 Податкового кодекс України, він повинен був використовувати дані державного земельного кадастру, натомість відповідачем здійснено таке нарахування виходячи з даних, отриманих з неналежних джерел, суд дійшов висновку про те, що відповідачем невірно розраховані суми податкових зобов`язань, які були визначені оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 адміністративне провадження №К/9901/3401/17 (адміністративна справа №826/13291/16).

Суд звертає увагу на те, що він не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, вирішувати питання, які належать до його компетенції, усувати необґрунтованість оскаржуваного рішення в ході судового розгляду. Оскаржуване рішення не може ґрунтуватися на доказах, які отримані пізніше, ніж прийняте оскаржуване рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 адміністративне провадження №К/9901/1450/17 (адміністративна справа №826/15139/16).

Таким чином, виходячи із меж заявлених позовних вимог, зважаючи на вище викладені норми та з`ясовані обставини, суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідачем прийнято протиправно, а тому, як наслідок, вони підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних рішень.

Натомість, позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються його позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно, беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст. ст. 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 28.04.2017 №2 про визначення суми податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за податковий період - 2017 року в розмірі 105 285,20 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03.04.2018 №27557-1305-2650 про визначення суми податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за податковий період - 2018 року в розмірі 105 285,20 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 23.04.2019 №-2615 про визначення суми податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за податковий період - 2019 року в розмірі 157 927,81 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 684,99 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко