Справа № 460/670/20
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/670/20 пров. № А/857/10591/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Недашківської К.М., повний текст рішення суду складено 29 липня 2020 року) у справі № 460/670/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання дій протиправними, скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив:

визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Рівненській області щодо нарахування штрафних санкцій відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.02.2019 №Ф-20724-17;

скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.02.2019 №Ф-20724-17.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 21 лютого 2019 року №Ф-20724-17.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Рівненській області внести коригування до інтегрованої (облікової) картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом виключення відомостей щодо наявної заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 18276 грн. 72 коп.

У задоволенні позовної вимоги про визнання дії Головного управління ДПС у Рівненській області щодо нарахування недоїмки відповідно до Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21 лютого 2019 року №Ф-20724-17 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що відповідно до даних інтегрованої картки платника податків загальна сума заборгованості у позивача станом на 31.01.2019 становить 18276,72 грн. З огляду на зазначене, контролюючим органом правомірно винесено 21.02.2019 вимогу про сплату єдиного внеску на вказану суму. Вказує, що позивач проходить військову службу у Збройних Силах України за контрактом, а не військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, а ні Законом України №2464, а ні Інструкцією №449 не передбачено пільг щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску щодо осіб, які проходять військову службу за контрактом, тому підстав щодо звільнення позивача від обов`язку сплати єдиного внеску не має.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 124 КАС України, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 перебував у статусі суб`єкта господарювання фізичної особи підприємця з 11.03.2008 (запис №0018141 про державну реєстрацію фізичної особи підприємця) по 12.03.2019 (запис №018141 про припинення підприємницької діяльності за рішенням), що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 05.05.2020 (а.с. 75-78).

Фіскальним органом сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 21.02.2019 №Ф-20724-17 (далі іменується вимога №Ф-20724-17), відповідно до якої зобов`язано позивача сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 18276 грн. 72 коп. (а.с. 39).

Сума заборгованості (недоїмки) визначена станом на 31 січня 2019 року.

Відповідно до витягу з облікової картки платника податків РНОКПП НОМЕР_1 вид бюджету 70 (цільові фонди) заборгованість становить: 09.02.2018 8448,00 грн., 19.04.2018 2457,18 грн., 19.07.2018 2457,18 грн., 19.10.2018 2457,18 грн., 21.01.2019 2457,18, усього 18276,72 грн. (а.с. 57-59).

13 березня 2019 року позивач звернувся до начальника Головного управління ДПС у Рівненській області з листом, в якому вказав, що на його адресу 06.03.2019 надійшла вимога №Ф-20724-17. При прибутті до контролюючого органу йому не пояснили за що він повинен сплачувати борг. З метою прийняття рішення у відповідності до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачем надається заява Додаток №1 до Інструкції, оскільки він є військовослужбовцем Збройних Сил України з 2016 року та не повинен сплачувати внесок (а.с. 33).

Вважаючи вимогу контролюючого органу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасне звернення позивача до контролюючого органу із заявою, передбаченою пунктом 9-2 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2464-VI, не може нівелювати питання наявності права на пільгу зі сплати єдиного внеску, оскільки таке право виникло у позивача з моменту призвання на військову службу у Збройні Сили України з 29.04.2016. При чому, відповідач на момент розгляду справи по суті, не надав суду жодних доказів належного розгляду такої заяви та прийняття відповідного рішення, не надав суду доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірний період, не надав доказів того, що позивач мав найманих працівників. Таким чином, оскаржувана вимога №Ф-20724-17 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Постанова в частині відмови в задоволенні позову не оскаржена, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄСВ), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464).

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону №2464-VI, виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону №2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 25 Закону України №2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Тобто, статтею 25 Закону України №2464-VI встановлено право контролюючого органу надсилати платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату із дотриманням певних вимог: (1) за формою та (2) у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 Розділу II Інструкції №393, платниками єдиного внеску є: фізичні особи підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За правилами пунктів 1 та 2 Розділу VI Порядок стягнення заборгованості з платників Інструкції №393, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до пункту 3 Розділу VI Порядок стягнення заборгованості з платників Інструкції №393, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. Сума боргу у вимозі проставляється у гривнях з двома десятковими знаками.

Вказана вище норма визначає порядок формування вимоги про сплату недоїмки та регулює питання строків винесення такої вимоги.

Так, у даному випадку застосуванню підлягає норма, відповідно до якої вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Зі змісту витягу з облікової картки платника податків РНОКПП НОМЕР_1 вбачається, що сума недоїмки зі сплати єдиного внеску виникла ще у лютому місяці 2018 року.

Натомість оскаржувана вимога №Ф-20724-17 сформована контролюючим органом лише 21.02.2019, що свідчить про порушення відповідачем порядку винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) в частині дотримання строку її формування та надіслання.

У даному випадку зволікання контролюючим органом щодо винесення вимоги №Ф-20724-17 у строки, визначені Інструкцією №393, прямо впливає на можливість захисту майнових прав позивача, оскільки у випадку своєчасного формування вимоги позивач мав би можливість або ж сплатити суму недоїмки у значно меншому розмірі, або ж оскаржити таку вимогу в адміністративному чи судовому порядках з підстав нездійснення ним підприємницької діяльності через перебування на військовій службі та припинити у встановленому законом порядку діяльність, як суб`єкта господарювання.

Доводи скаржника щодо відсутності підстав для звільнення позивача від обов`язку сплати єдиного внеску, оскільки він проходить військову службу за контрактом, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9-2 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2464-VI, під час особливого періоду, визначеного Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якщо вони не є роботодавцями.

Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації. Якщо демобілізована фізична особа - підприємець перебуває на лікуванні (реабілітації) у зв`язку з виконанням обов`язків під час мобілізації, заява і копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, подаються протягом 10 днів після закінчення її лікування (реабілітації).

Якщо платник єдиного внеску має найманих працівників і на строк своєї військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, уповноважує іншу особу на виплату найманим працівникам заробітної плати та/або інших доходів, його зобов`язання, визначені підпунктами 1 (крім сплати єдиного внеску), 2, 3, 4, 5, 6, 10, 12 частини другої статті 6 цього Закону, здійснює така уповноважена особа.

Єдиний внесок, що був нарахований уповноваженою особою з таких виплат, сплачується до бюджету демобілізованою фізичною особою - підприємцем протягом 180 календарних днів з першого дня її демобілізації без нарахування штрафних і фінансових санкцій. При цьому демобілізована фізична особа - підприємець у заяві, передбаченій у цьому пункті, зазначає дані про нарахований єдиний внесок на суму таких виплат уповноваженою особою протягом строку військової служби фізичної особи - підприємця.

Звітність про нарахований єдиний внесок протягом строку військової служби фізичної особи - підприємця уповноваженою особою на суми виплат найманим працівникам та іншим особам подається демобілізованою фізичною особою - підприємцем у порядку та строки, встановлені цим Законом, без нарахування штрафних і фінансових санкцій, передбачених цим Законом.

Цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 Про часткову мобілізацію, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію, та протягом усього особливого періоду.

Під час особливого періоду, визначеного Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію для платників єдиного внеску, визначених у статті 4 цього Закону, призваних на військову службу під час мобілізації або залучених до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їхньої військової служби зупиняється застосування норм статті 25 цього Закону.

Підставою для такого зупинення є копія військового квитка або копія документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, яка подається до органів доходів і зборів цим державним органом протягом десяти днів після її мобілізації.

Аналогічна за суттю норма закріплена у пункті 7 Розділу ІV Нарахування, обчислення і сплата єдиного внеску Інструкції №393, яка визначає, що протягом особливого періоду, визначеного Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, платники, визначені підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, якщо вони не є роботодавцями.

При цьому, зазначені платники звільняються від виконання обов`язків платника єдиного внеску, якщо вони не є роботодавцями, з першого календарного дня місяця призову на військову службу під час мобілізації платника до останнього календарного дня місяця, в якому платника було демобілізовано або завершено його лікування (реабілітацію).

Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи підприємця (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність) (додаток 1) та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів такою особою протягом 10 днів після її демобілізації або після закінчення її лікування (реабілітації).

Ця норма застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 Про часткову мобілізацію, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію, та протягом усього особливого періоду.

Отже, за змістом пункту 9-2 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2464-VI та пункту 7 Розділу ІV Нарахування, обчислення і сплата єдиного внеску Інструкції №393, для настання передбачуваних наслідків, а саме: звільнення від виконання обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначальним є те, що особа призвана на військову службу під час мобілізації або ж залучена до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, при цьому не є роботодавцем.

Як встановлено судом, відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 призваний на військову службу за контрактом у Збройні Сили України на підставі наказу №50 від 29.04.2016 (а.с. 9).

02 червня 2017 року позивачу видане посвідчення серії НОМЕР_3 , що посвідчує право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 7).

Командиром Військової частини НОМЕР_4 видано довідку від 31.01.2020, відповідно до якої посвідчено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 з 10.11.2017 по теперішній час (а.с. 6).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатніх підстав для звільнення позивача від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, посилання скаржника на те, що фізичні особи-підприємці, прийняті на військову службу за контрактом, не звільняються від сплати єдиного внеску за себе, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, є безпідставним, оскільки наведеними законодавчими нормами передбачено, що особи, які призиваються під час мобілізації, на особливий період, в тому числі, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, можуть виконувати обов`язки військової служби як з укладенням контракту так і без нього.

Така правова ситуація як укладення контракту, не змінює статусу осіб, які виконують обов`язки військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Факт перебування позивача у лавах Збройних Сил України підтверджується наявними в матеріалах справи доказами про проходження позивачем військової служби.

Питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації вже було предметом судового розгляду. Зокрема, Вищий адміністративний суд у постанові від 16.02.2015 (справа №800/582/14), виходячи з системного аналізу норм Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

За правилами частини третьої статті 39 Закону України №2232-XII, за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі не провадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про поширення на фізичну особу-підприємця, прийнятого на військову службу за контрактом під час виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи настання особливого періоду, пільги щодо звільнення від сплати єдиного внеску, передбаченої пунктом 9-2 частини другої розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2464-VI.

За змістом Пояснювальної записки до проекту Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду метою його прийняття є, зокрема запровадження норм щодо поширення соціального захисту на військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом, передбачений законодавством для військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації.

Окрім того, в силу вимог пункту 1 частини першої статті 4 Закону України №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема роботодавці військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та Про військовий обов`язок і військову службу.

Ураховуючи наведене, сплата єдиного внеску роботодавцем позивача за контрактом (Міністерство оброни України в особі командира Військової частини) виключає стягнення цього внеску за цей період з позивача як підприємця.

Правова позиція щодо застосування вказаних вище норм права викладена у постанові Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №260/117/19 (№К/9901/22565/19).

Щодо доводів скаржника стосовно того, що позивач звернувся до контролюючого органу із заявою, передбаченою пунктом 9-2 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2464-VI, лише 13.03.2019, тобто після отримання оскаржуваної вимоги №Ф-20724-17, а не відразу після призвання на військову службу за контрактом від 29.04.2016, а тому підстав для звільнення позивача від обов`язку сплати єдиного внеску немає, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Несвоєчасне звернення позивача до контролюючого органу із заявою, передбаченою пунктом 9-2 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2464-VI, не може нівелювати питання наявності права на пільгу зі сплати єдиного внеску, оскільки таке право виникло у позивача з моменту призвання на військову службу у Збройні Сили України з 29.04.2016.

При чому, відповідач на момент розгляду справи по суті, не надав суду жодних доказів належного розгляду такої заяви та прийняття відповідного рішення; не надав суду доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірний період; не надав доказів того, що позивач мав найманих працівників.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувана вимога №Ф-20724-17 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Організація діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) визначено Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 №422, зареєстровано в Міністерстві юстиції 20.05.2016 за №751/28881 (далі Порядок №422).

У силу вимог Порядку №422, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платника за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Інтегрована картка платника містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в інтегрованій картці платника розрахункових операцій.

У розділі VII Порядку №422 визначено механізм перенесення до інтегрованої картки платника результатів адміністративного та/або судового оскарження рішень органів ДФС та методи контролю достовірності відповідних показників, положеннями якого передбачено, що інформація, внесена та збережена відповідальним юристом в інформаційній системі, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, щодня автоматично відображається в реєстрі Апеляційне та судове оскарження підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Розділом VI Порядку №422 врегульовано порядок відображення в інтегрованій картці платника сум погашення податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, розстрочення (відстрочення) зобов`язань (боргів), а також списання податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача виключити з інтегрованої картки платника відомості щодо недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яке є належним способом захисту порушеного права позивача.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, вказана справа відноситься до справ незначної складності, а відтак на неї поширюються положення п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі № 460/670/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Т. В. Онишкевич
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 03 грудня 2020 року.