Справа № 500/1879/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1879/20 пров. № А/857/11747/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Запотічного І.І. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Омеляновської Л.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Рудковська Н.В.;

від відповідача - Смаль Г.Н.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.08.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл. про визнання протиправною відмови щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Мартиць О.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 13 хв. 27.08.2020р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 01.09.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

24.07.2020р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним рішення відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Тернопільській обл. щодо відмови їй в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 1; зобов`язати пенсійний орган призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах згідно Списку № 1 з 21.04.2020р. (відповідно до ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» пенсія призначається з дня звернення за пенсією), на підтвердження її права на гідне пенсійне забезпечення, будучи впевненою у своїх законних очікуваннях, працюючи в шкідливих умовах праці і погоджуючись на таку працю через можливість отримання пільг, які діяли на момент пільгового стажу і діють згідно рішення Конституційного суду України № 1-р/2020, яке набуває чинності з моменту проголошення від 23.01.2020р., з урахуванням того, що Конституційний Суд України визнав неконституційними положення, які передбачають поетапне підвищення пенсійного віку для окремих категорій осіб; Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні їй відповідати, конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод, рішення та висновки Конституційного Суду України є остаточними і обов`язковими до виконання, обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу (а.с.2-8).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с.28).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.08.2020р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.46-49).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.46-49).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що відповідно до п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р., вона має право на призначення пенсії згідно Списку № 1 після досягнення 45-річного віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015р. віковий ценз для жінок із 45 років було збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням Закону України № 2148-VIII від 03.10.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р. було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, норми ст.13 Закону України № 1788-ХІІ від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України № 213-VІІІ від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Наголошує, що з 01.10.2017р. правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома Законами, а саме: п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції Закону України № 213-VІІІ від 02.03.2015р.) та п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Закону України № 2148-VІІІ від 03.10.2017р.).

Таким чином, норми зазначених Законів містять розбіжність відносно вікового цензу, який складає 45 років за п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону № 213-VIII /жінки - після досягнення 45 років/ та 50 років за п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону № 2148-VIII /жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку - 50 років, якщо вони народились у період з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року/.

За таких умов застосуванню підлягає той Закон, під час дії якого мав місце повний пільговий стаж.

Відповідачем ГУ ПФ України в Тернопільській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.109-114).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала з 01.01.2005р. по 31.08.2013р. рентгенолаборантом рентгенологічного відділення, а з 01.09.2013р. перебуває на посаді старшого рентгенлаборанта рентгенологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради (а.с.13 і на звороті).

Після досягнення 45-річного віку, позивач звернулась до відповідача ГУ ПФ України в Тернопільській обл. із зверненням від 27.04.2020р., в якому просила призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 або дати письмову відповідь на рахунок призначення такої пенсії; притягнути до відповідальності посадову особу, яка проявила некоректну і грубу поведінку під час подачі документів (а.с.89-90).

Листом № 750-740/Р-02/8-1900/20 від 08.05.2020р. відповідач ГУ ПФ України в Тернопільській обл. повідомив позивача про те, що призначення пенсії за віком на пільгових умовах можливе при досягненні нею відповідного віку та наданні довідки про умови праці, що відповідає встановленим вимогам. Окрім цього, відповідно до постанови КМ України № 461 від 24.06.2016р. «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (дата набрання чинності 02.08.2016р.) посада «рентгенолаборант» виключена із Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (а.с.22-23).

19.05.2020р. позивач повторно звернулась до відповідача ГУ ПФ України в Тернопільській обл. із зверненням, в якому просила призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 21.04.2020р. або дати чітку письмову відповідь на рахунок призначення такої пенсії (а.с.91 і на звороті).

На повторне звернення позивача відповідач скерував листа № 1043-971/Р-02/8-1900/20 від 05.06.2020р., згідно якого відповідно до поданих документів у ОСОБА_1 є достатньо стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, однак остання досягла 45-річного віку, а тому підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є відсутніми (а.с.24 і на звороті).

Приймаючи рішення та відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що призначення пенсії за віком, в тому числі на пільгових умовах за Списком № 1, здійснюється відповідно до абз.13 п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому обов`язковою умовою для призначення зазначеної пенсії є досягнення 50-річного віку.

Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р. не змінює правового регулювання спірних правовідносин.

Підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, пенсії є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду у встановленому порядку.

Позивач не зверталася до пенсійного органу із заявами встановленої форми, всі її звернення подані до ГУ ПФ України в Тернопільській обл. розглядалися відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а відповіді на них носять лише рекомендаційний характер.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 цього Закону виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст.5 вказаного Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно з п.2 розділу XV «Прикінцеві положення» вказаного Закону пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015р.) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017р., який набрав чинності 11.10.2017р., є чинним на сьогодні та неконституційним не визнавався, внесено зміни до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, та доповнено його окремим розділом XIV під назвою «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян» (статті 114-115).

Згідно з пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у попередній редакції п.2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV допускав можливість призначення пільгових пенсій по Списках № 1 та № 2 за нормами Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але при цьому діяли вимоги щодо віку та стажу, передбачені Законом № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Отже, з набранням чинності Закону № 2148-VIII питання, пов`язані з призначенням пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, в тому числі по Списках № 1 та № 2, регулюються виключно положеннями Закону № 1058-IV.

Таким чином, при вирішенні питання про наявність в особи відповідного права на пільгову пенсію підлягають застосуванню положення ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст.114 цього Закону право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно вимог ч.2 ст.114 вказаного Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років, якщо вони народились у період з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

З урахуванням зазначеного, пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:

- зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним КМ України;

- проведення атестації робочих місць;

- досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З огляду на зазначене, позивач ОСОБА_1 має необхідний страховий та пільговий стаж роботи на посаді ретгенолаборанта, надала докази проведення атестації її робочого місця, проте не досягла, встановленого Законом України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», віку для призначення пільгової пенсії, що є обов`язковою умовою призначення такої.

Водночас, відповідно до постанови КМ України № 461 від 24.06.2016р. «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (дата набрання чинності 02.08.2016р.) посада «рентгенолаборант» виключена із Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Хоча питання правильності застосування Списку № 1 не охоплене висновками суду першої інстанції, однак така обставина також покладалася в основу відповідей ГУ ПФ України в Тернопільській обл.

У наявній довідці № 100-06/02 від 18.05.2020р. про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній є покликання на постанову КМ України № 36 від 16.01.2003р., яка втратила чинність згідно постанови № 461 від 24.06.2016р. (а.с.18).

В частині покликань апелянта на Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р. колегія суддів звертає увагу на те, що зазначене рішення Конституційним Судом України прийнято «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII».

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону України № 1788 «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Відповідно до п.1 резолютивної частини вказаного рішення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст.13, ч.2 ст.14, пункти «б» - «г» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XI від 05.11.1991р. (зі змінами, внесеними Законом України № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»).

Згідно з п.2 резолютивної частини вказаного рішення норми ст.13, ч.2 ст.14, пунктів «б» - «г» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XI від 05.11.1991р. (зі змінами, внесеними Законом України № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»), визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, Рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційними положення ст.13 Закону № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, та відновлено дію попередньої редакції ст.13 Закону № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що положення ст.13 Закону № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням наведеного Рішення Конституційного Суду України) не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пільгової пенсії за віком згідно із Законом України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і відповідач надав відмову саме з урахуванням вимог цього Закону.

Також у зв`язку з прийняттям Закону України № 2148-VIII від 03.10.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» призначення пенсії за віком на пільгових умовах, в тому числі по Списку № 1, здійснюється виключно за нормами Закону № 1058-IV (ст.114, пункт 2 Прикінцевих положень цього Закону).

З огляду на зазначене, рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р. не змінило правового регулювання спірних правовідносин та не дає підстав вважати незаконним оскаржуване рішення відповідача.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії врегульовано ст.44 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а питання щодо подання та оформлення документів для призначення та перерахунку пенсій визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р.

Відповідно до п.4.1 цього Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Таким чином, підставою для призначення, перерахунку й переведення з одного виду пенсії на інший, пенсії є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду у встановленому порядку.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач не зверталася із заявами встановленої форми; всі її звернення, подані до ГУ ПФ України в Тернопільській обл., містили клопотання про надання письмової відповіді (поряд з вимогами про призначення спірної пенсії), через що такі розглядалися відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (а.с.89-90, 91).

За наявної сукупності наведених підстав для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (у тому числі фактичних та формальної), законної мети такої відмови, яка спрямована на те, щоб відповідна пенсія була призначена тим особам, які мають на це законне право, вказані дії пенсійного органу були послідовними, обґрунтованими та пропорційними.

Окрім цього, суд не досліджував, чи мотиви розглядуваної відмови в призначенні пенсії є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для призначення такої пенсії, оскільки будь-якого обґрунтованого рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії відповідачем не прийнято. Натомість, між сторонами склалися лише відносини, що регулюються приписами Закону України «Про звернення громадян».

Без дотримання установленого порядку звернення за призначенням пенсії, установленого нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в суду є відсутніми підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення про призначення спірної пенсії.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилені.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.08.2020р. в адміністративній справі № 500/1879/20 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді І. І. Запотічний
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 02.12.2020р.