Справа № 160/6946/20
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2020 року Справа № 160/6946/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
за участі секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача: представника відповідача свідкаОкорського В.В. Плахтій О.С. ОСОБА_3.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу №160/6946/20 за адміністративним позовом громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/6946/20 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16 липня 2020 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області.
28 серпня 2020 року до суду надійшла від позивача відповідь на відзив, в якій зазначено, що на підтвердження факту проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 ним надано до суду: копію довідки про реєстрацію місця проживання позивача №02.3-25/1/1910 від 11.10.2019 р., фотознімки проживання позивача за вказаною вище адресою. Позивач повторно наголосив, що відповідачем не спростовано факт подання позивачем усіх документів для отримання дозволу на імміграцію, які визначені Законом України «Про імміграцію» та Порядком №1983.
20 жовтня 2020 року представником відповідача подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.
У судовому засіданні 20 жовтня 2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача у судовому засіданні 20 жовтня 2020 року заперечив проти позову, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Заслухавши пояснення представників сторін та свідка, дослідивши матеріали справи з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановлено таке.
06 листопада 2019 р. громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну разом із доданими до неї документами.
На виконання вимог пункту 9 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №1983 від 26.12.2002 р., відповідачем зроблені відповідні запити до СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу, Адміністрації Держприкордонслужби, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та отримані відповіді, а саме:
-лист Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за вих. №45.5/618 від 29.01.2020, в якому повідомлено про те, що станом на 23.01.2020 за даними Інформаційного порталу Національної поліції України гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) був притягнений до адміністративної відповідальності, а саме: 20.01.2019 щодо останнього складено адміністративний протокол №436448 за ознаками складу правопорушення згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП (поруш. водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть);
-лист Відділу міжнародного поліцейського співробітництва за вих. №73/1212.4-20 від 07.02.2020 р., в якому зазначено, що станом на 23.01.2020 за обліками Генерального секретаріату Інтерполу позивач у міжнародному розшуку не перебуває;
-лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. №0.184-5090/0/18-20-Вих від 21.04.2020, в якому зазначено, що станом на 17.04.2020 інформація про запитуваних іноземців (в т.ч. й щодо позивача) у базі даних осіб, яким на підставі закону органами охорони державного кордону заборонено в`їзд на Україну, відсутня;
-лист Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за вих. №4528/14.3-14 від 12.12.2019, в якому підтверджено наявність актового запису по відділу та у державному реєстрі шлюбу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) із видачею свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 11.08.2017, № НОМЕР_4 від 11.08.2017 з приміткою, що повторні свідоцтва не видавались;
-лист Чечелівського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (відповідь на запит від 20.03.2020 №1212/2586-20), в якому підтверджено паспортні дані (серія та номер паспорту) дружини позивача - ОСОБА_2 .
Як встановлено судом, з огляду на подану позивачем заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну відповідачем направлено до Соборного ВП ДВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області запити (листи за вих. №1212-41 від 26.02.2020, за вих. №1212-41 від 20.03.2020, за вих. №1212-41/ від 22.04.2020) для проведення перевірки в межах компетенції за адресою: АДРЕСА_2 з огляду на багаторазові випадки реєстрації іноземних громадян/осіб без громадянства за цією адресою.
За результатами розгляду запиту відповідачем отримано лист від Соборного ВП ДВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27.04.2020 №45.5/2293, в якому повідомлено, що виїздом за адресою: АДРЕСА_2 було встановлено, що ніхто у будинку не проживає, будівля покинута.
Зазначене рішення було направлено позивачу разом із супровідним листом за вих. №1212-758/1212-20 від 04.06.2020 р.
Не погодившись із означеним рішенням, позивач звернувся до суду із позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства врегульовано Законом України «Про імміграцію» №2491-ІІІ від 07.06.2001 р.
Приписами статті 1 Закону України «Про імміграцію» визначено, що імміграція це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.
Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України; висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США; особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; особи, які раніше перебували в громадянстві України; батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти; особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми; особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.
Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:
1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;
2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;
3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;
4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;
5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України;
6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.
Згідно із пунктом 2 частини 1 та частиною 2 статті 9 Закону України «Про імміграцію», заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.
Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.
Частиною 5 статті 9 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: три фотокартки; копія документа, що посвідчує особу; документ про місце проживання особи; відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Згідно із частинами 10 та 11 статті 9 Закону України «Про імміграцію», у разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається. Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.
Дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи (п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію»).
Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 р. (далі - Порядок №1983).
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку №1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають: територіальні органи ДМС (далі - територіальні органи) стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме, зокрема, осіб, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України.
У пункті 9 Порядку №1983 передбачено, що СБУ та її регіональні органи, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу, Держприкордонслужба у межах своєї компетенції вживають у місячний термін за зверненням ДМС, територіальних органів та підрозділів заходів, зокрема, до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України «Про імміграцію».
Згідно з пунктами 10 і 12 Порядку №1983, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються, зокрема, до територіальних підрозділів за місцем проживання особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.
Територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.
Пунктом 14 Порядку №1983 передбачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. Регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять у межах своєї компетенції у місячний термін після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який зробив запит. Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.
У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції ДМС, територіальні органи у місячний термін аналізують отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію і надсилають до ДМС разом з матеріалами справи дані про результати розгляду (п. 15 Порядку №1983).
Відповідно до пункту 16 Порядку № 1983, у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.
ДМС перевіряє у місячний термін правильність оформлення документів, що надійшли від зазначених у пунктах 13 і 15 цього Порядку органів, вивчає відповідність наведених підстав, визначених статтею 4 Закону України «Про імміграцію», з`ясовує питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до статті 10 Закону України «Про імміграцію» у разі потреби, надсилає запит до СБУ та Робочого апарату Укрбюро Інтерполу. Запит до Держприкордонслужби надсилається тільки стосовно тих осіб, клопотання яких надійшли через МЗС. СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять у межах своєї компетенції у місячний термін після надходження таких запитів перевірку щодо виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки надсилається інформація ДМС. Термін розгляду може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць (пункт 17 Порядку №1983).
У відповідності до положень пунктів 18 та 19 Порядку №1983, ДМС аналізує у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 17 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.
Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що згідно з відомостями Соборного відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (відомості отримані на підставі рапорту старшого лейтенанта поліції ДОП СП Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3), обставиною, що свідчить про порушення позивачем норм чинного законодавства України, є відсутність позивача за місцем проживання, зазначеним ним у заяві про надання дозволу на імміграцію.
У свою чергу, згідно з пунктом 4 частини 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» обставиною, за якою дозвіл на імміграцію не надається, є зазначення особою в заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей чи подання підроблених документів.
Судом допитано в якості свідка ОСОБА_3 , який повідомив, що під час візуального огляду місцевості за адресою: АДРЕСА_2 , виявив будинок у занедбаному стані із наружними замками. Свідок також зазначив, що на місці перевірки не перебував, проте раніше сусіди повідомляли, що в означеному будинку ніхто не проживає.
Разом з тим, в матеріалах справи міститься надана відповідачем належним чином засвідчена копія довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складена за відомостями ВФВРТГ ДАПДП ДМР Соборного району від 11.10.2019 №1/1910, відповідно до якої зареєстроване місце проживання позивача з 18.01.2019 по теперішній час: АДРЕСА_2 .
Означені вище обставини додатково підтверджені наявною у матеріалах справи копією договору оренди (найму) від 18.01.2019, який укладено між ОСОБА_4 (наймодавцем) та громадянином Сирії ОСОБА_1 (наймачем), відповідно до якого наймач прийняв в тимчасове платне користування (в найм) об`єкт нерухомого майна, а також належні їм предмети рухомості, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №93822558 від 07.08.2017 та витягу №48669198 від 07.08.2017 про реєстрацію в Спадковому реєстрі ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) належить на праві приватної власності об`єкт житлової нерухомості (житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями) загальною площею 65,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім того, у матеріалах справи наявна копія нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_5 від 22.02.2019 про надання згоди на проживання і реєстрації місця проживання іноземця - громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 27.04.2016, терміном дії до 26.04.2022, орган, що видав паспорт - Посольство Сірії - Кувейт), за адресою: АДРЕСА_1.
Водночас, суд зауважує, що надані сторонами докази у вигляді копій фотознімків за спірною адресою суд не може взяти до уваги, оскільки на цих знімках відсутні дати проведення зйомки та зі змісту наявних на фотознімках зображень неможливо дійти беззаперечного висновку, що ці знімки зроблено саме за адресою: АДРЕСА_2 .
Суд відзначає, що інформація Соборного ВП ДВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про те, що у будинку ніхто не проживає не свідчить про надання позивачем свідомо неправдивих відомостей чи подання підробних документів в розумінні пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію».
Більш того, як встановлено судом під час розгляду справи, перевірка на місці за означеною адресою Соборним ВП ДВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області не проводилася.
Відповідачем також не враховано, що ОСОБА_1 знаходиться у шлюбі з ОСОБА_2 , яка є громадянкою України, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_6 від 11.08.2017 та копією листа Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за вих. №4528/14.3-14 від 12.12.2019, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» дає позивачу право на отримання дозволу на імміграцію поза квотою.
Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 30 жовтня 2020 року.

Суддя О.В. Царікова