Справа № 640/2301/20
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Київ № 640/2301/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі також - позивач, НКРЕПК) із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі також - відповідач-1, ГУ ДПС), Державної податкової служби України ДПС (далі також - відповідач-2, ДПС) про визнання протиправним та скасування рішення від 27.11.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Також просить визнати протиправним та скасувати Рішення ДПС України від 17.01.2020 № 442/5/99-00-08-06-01-05, яким у задоволенні скарги позивача відмовлено (а.с.64-66).

Ухвалою суду від 05.02.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Від представника відповідача-1 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, викладених в письмових поясненнях, які наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив.

Позивачем перераховано єдиний соціальний внесок за 1 половину червня 2018 року в сумі 1 725 000,00 грн. платіжним дорученням від 14.06.2018 №738 на рахунок ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві. При звірці платежів перерахування ЄСВ з ДПІ з`ясувалось, що кошти у сумі 1 725 000,00 грн., сплачені позивачем, були помилково перераховано ДКС України на рахунок №0010 у ГУ ДКСУ У м. Києві код класифікації доходів 11011000 (військовий збір).

В подальшому, НКРЕКП листом від 06.12.2019 №12882/23/7-19 звернулась до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДПС у м. Києві з проханням перенести кошти в сумі 1 725 000,00 грн. з рахунку №0010 у ГУ ДКСУ У м. Києві код класифікації доходів 11011000 (військовий збір) на рахунок №UA1022658 у ГУ ДПС у м. Києві.

ГУ ДПС у м. Києві листом від 12.12.209 №63010/1026/15-33-01-11 залишило без розгляду заяву НКРЕКП про перенесення коштів, водночас запропоновано подати повторну заяву про повернення помилково сплачених коштів на поточний рахунок позивача.

Як наслідок, за несвоєчасне перерахування єдиного соціального внеску, ГУ ДПС у м. Києві прийнято рішення № від 27.11.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф та пеню в загальному розмірі 146 801,90 грн.

Із вказаним рішенням позивач не погодився та звернувся до ДПС України зі скаргою від 12.12.2019 № 13144/23/7-19 (а.с.11-14).

Рішенням ДПС України від 17.01.2020 № 442/5/99-00-08-06-01-05 у розгляді скарги відмовлено, оскільки питання, порушене в скарзі, вже вирішено по суті (а.с.64-66).

Позивач вважає, що оскільки кошти перераховані до бюджету в повному обсязі та в терміни, визначені законодавством, у органів ДФС були відсутні правові підстави для застосування до НКРЕКП штрафних санкцій та пені, внаслідок чого просить скасувати оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 1 частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (ч.5 ст.9 Закону №2464).

Абзацом 1 частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

За змістом абз.1 ч.10 ст.9 Закону №2464 днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

В той же час, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 11 ст.9 Закону №2464).

Аналіз зазначених вище норм дає змогу дійти висновку, що чинним законодавством передбачено обов`язок сплати платником податків єдиного внеску у встановлені законом строки, а також передбачена відповідальність за порушення таких строків сплати.

Судом встановлено, що позивачем було сплачено єдиний внесок, у строк, передбачений абзацом 1 частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI), до Державного бюджету України, проте така сплата помилково була перерахована ДКС України на інший рахунок №0010 у ГУ ДКСУ У м. Києві код класифікації доходів 11011000 (військовий збір).

На переконання суду, під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений законом, має кваліфікуватися як дія, в даному випадку дія позивача, що не призвела до ненадходження коштів до державного бюджету, а технічна помилка трапилась виключно через неправомірні дії та невірне перерахування коштів ДКС України. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачені п.2 ч.10 ст.25 Закону № 2464.

Підставою застосування даного виду санкцій є винне, протиправне невиконання чи неналежне виконання суб`єктом господарювання своїх зобов`язань, передбачених чинним законодавством.

Оскільки позивачем фактично було здійснено необхідні дії для повного та своєчасного виконання свого податкового обов`язку, то помилкове перерахування коштів на інший рахунок з вини ДКС України не є достатньою правовою підставою для висновку про несвоєчасну сплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений строк, а відтак і для застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Таким чином, оскільки помилкове перерахування ДКС України коштів на інший рахунок не вплинуло на виконання обов`язку платника зі сплати єдиного внеску до бюджету, та ним самостійно нараховано зобов`язання за зазначеним платежем, застосування до позивача штрафу і пені є неправомірним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.11.2018 № 805/3665/16-а, від 24 жовтня 2018 року у справі №760/6097/16-а (2а/760/590/16), від 20.02.2018 у справі №816/591/16, від 21.02.2018 у справі №813/1008/16, від 14.02.2018 у справі №816/1254/17, 12 червня 2018 року у справі №826/1/16 (К/9901/28108/18), від 17 січня 2018 року у справі №2а-2686/09/2670 (К/9901/2649/18) та у постанові Верховного Суду України від 16.06.2015 №21-377а15.

Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування Рішення ДПС України від 17.01.2020 № 442/5/99-00-08-06-01-05, яким у задоволенні скарги позивача відмовлено (а.с.64-66), то в даному випадку такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. Втім задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Саме тому оскаржуване рішення ДПС України про результати розгляду скарги позивача само по собі не є юридично значеним для останнього. Адже воно не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а відтак воно безпосередньо не порушує його права та інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вимоги ст. 139 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь позивача .

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 27.11.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Стягнути на користь Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 303,10 грн. (чотири тисячі триста три) грн. 10 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (ідентифікаційний , адреса: 03057, м.Київ, Смоленська, 19).

Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (ідентифікаційний , адреса: 04116, м.Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій