Справа № 500/2833/20
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2833/20

02 грудня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Шаблій Ю.П., представника відповідача - Смаль Г.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач) в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 06.11.1987 по 07.03.1988 у колгоспі імені Леніна Новоархангельського району Кіровоградської області та з 10.11.1988 по 17.04.1996 у Тернопільському меблевому комбінаті і призначені пенсії за віком з 13.12.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 06.11.1987 по 07.03.1988 у колгоспі імені Леніна Новоархангельського району Кіровоградської області та з 10.11.1988 по 17.04.1996 у Тернопільському меблевому комбінаті та призначити йому пенсію за віком з 13.12.2019 і провести виплату заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 06.11.1987 по 07.03.1988 у колгоспі імені Леніна Новоархангельського району Кіровоградської області через некоректний запис людино-днів та з 10.11.1988 по 17.04.1996 у Тернопільському меблевому комбінаті у зв`язку із некоректними записами у трудовій книжці. Зокрема зазначено, що він працював у колгоспі на сезонних роботах по договору, що підтверджується записами у трудовій книжці, а тому вироблення мінімальної кількості людино-днів для зарахування страхового стажу для нього не вимагалося. А щодо роботи у Тернопільському меблевому комбінаті зазначив, що даний факт роботи підтверджується записом у трудовій книжці та довідкою ТОВ "Тернопільська меблева фабрика". Враховуючи викладене, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 30.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання.

Відповідач подав 16.10.2020 відзив на позовну заяву, в якому позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що до страхового стажу позивача не зарахований період роботи в колгоспі ім. Леніна з листопада 1987 року по березень 1988 року, оскільки згідно архівної довідки №357 від 29.12.2018 року, вбачається, що кількість відпрацьованих людино-днів за листопад, грудень 1987 року і березень 1988 року вказано олівцем. Стосовно роботи в Тернопільському меблевому комбінаті відповідач зазначив, що згідно записів трудової книжки позивач працював в Тернопільському меблевому комбінаті в період з 10.11.1988 по 17.04.1996. Оскільки в наказі про звільнення з роботи допущено виправлення, яке не завірене належним чином, тому даний період зарахувати до страхового стажу підстав не було. Однак, 24 червня 2020 року позивач звернувся повторно із заявою на призначення пенсії №1434, крім вищезазначених документів позивачем було долучено довідку від 23.06.2020 року №6 видану ТзОВ «Тернопільська меблева фабрика» про те, що позивач дійсно працював в Тернопільському меблевому комбінаті на посаді електромонтера по ремонту електроустаткування з 10.11.1988 по 17.04.1996. Враховуючи вищезазначене, страховий стаж позивача був перерахований та станом на 23 червня 2020 року становить 25 років 08 місяців 09 днів, однак, є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач в судове засідання не прибув, проте подав 31.11.2020 клопотання про розгляд справи без його участі та без участі його представника.

Представник відповідача у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши вступне слово представника відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні факти.

Як випливає із матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся 16.07.2019 до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 15.10.2019 вих. №285/03-07 відповідачем відмовлено йому у призначені пенсії на підставі відсутності достатньої кількості стажу, оскільки відповідно до розрахунку відповідача станом на день звернення його стаж становив 25 років 11 місяців та 11 днів при необхідному страховому стажі не менше 26 років.

Позивач 27.11.2019 сплатив за себе Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 19 днів страхового стажу, якого не вистачало для призначення пенсії і 13.12.2019 повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії.

Рішенням від 21.04.2020 №1900-0321-9/4662 відповідачем було відмовлено позивачу у призначені пенсії на підставі відсутності достатньої кількості стажу. Повідомлено, до страхового стажу не зарахований:

- період роботи з 06.11.1987 по 07.03.1988 у колгоспі ім. Леніна, оскільки згідно архівної довідки №357 від 29.12.2018 вбачається, що кількість відпрацьованих людино-днів за листопад, грудень 1987 і березень 1988 вказано олівцем;

- період роботи з 10.11.1988 по 17.04.1996 у Тернопільському меблевому комбінаті у зв`язку із некоректними записами у трудовій книжці (аркуш справи 14-15).

Не погоджуючись із даним рішенням відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно з положеннями Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення. Якщо міжнародним договором України встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно ст. 20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно нараховуються страхові внески. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Частиною 1 і частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року (надалі - Закон № 1788), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з статті 51 Закону № 1788, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

На підставі ст. 56 Закону № 1788, до статусу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст. 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж: роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як вбачається із оскарженого рішення відповідача від 21.04.2020 про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 26 років, в наявності 18 років 03 місяці 01 день, відповідачем до страхового стажу не зараховані:

- період роботи з 06.11.1987 по 07.03.1988 у колгоспі ім. Леніна оскільки згідно архівної довідки №357 від 29.12.2018 вбачається, що кількість відпрацьованих людино-днів за листопад, грудень 1987 і березень 1988 вказано олівцем;

- період роботи з 10.11.1988 по 17.04.1996 у Тернопільському меблевому комбінаті у зв`язку із некоректними записами у трудовій книжці.

Щодо періоду роботи у колгоспі ім. Леніна, суд зазначає наступне.

Відповідач посилається на те, що в архівній довідці №357 від 29.12.2018 виданій трудовим архівом Новоархангельської районної ради Кіровоградської області міститься інформація про те, що в книгах обліку розрахунків по оплаті праці в колгоспі ім.Леніна за листопад, грудень 1987 року, березень 1988 року кількість відпрацьованих людино-днів записано олівцем, тому даний період роботи в колгоспі до страхового стажу не є можливим.

Як випливає із запису трудової книжки позивача, він з 06.11.1987 по 07.03.1988 працював у колгоспі ім. Леніна на сезонних роботах по договору (аркуш справи 9-11).

Крім того, суд зазначає, що оскільки позивач був сезонним працівником, вироблення мінімальної кількості людино-днів для зарахування страхового стажу для нього не вимагалось. Умови оплати моєї праці узгоджувалися у договорі з роботодавцем.

Основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

В разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю у визначеному Законом порядку.

У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або в разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

Встановлені обставини справи свідчать, що трудова книжка позивача не містить записів про не відпрацювання необхідної кількості вихододнів.

Також, архівна довідка підтверджує той факт, по позивач дійсно працював з 06.11.1987 по 07.03.1988 у колгоспі ім. Леніна.

До того ж, суд вважає за необхідне зазначити, що підстава для відмови, що кількість відпрацьованих людино-днів за листопад, грудень 1987 і березень 1988 вказано олівцем, не може позбавляти його права на зарахування цього періоду роботи до трудового стажу. Під час роботи у колгоспі ім. Леніна позивачу нараховувалась заробітна плата, з якої сплачувались всі обов`язкові платежі, що підтверджується архівними довідками.

Крім того, даний факт роботи його у колгоспі також підтверджується показаннями свідків, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в судовому засіданні пояснили, що працювали з позивачем у колгоспі ім.Леніна у спірний період.

Разом з тим, суд вважає, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Враховуючи те, що у трудовій книжці позивача наявні записи щодо періодів його роботи в колгоспі, що підтверджується також показаннями свідків, при цьому, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено те, що позивач у спірний період роботи не виконував встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі, відтак суд дійшов висновку, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи у колгоспі імені Леніна Новоархангельського ройону Кіровоградської області є протиправною.

Щодо періоду роботи у Тернопільському меблевому комбінаті, суд зазначає наступне.

Згідно записів трудової книжки позивач працював в Тернопільському меблевому комбінаті в період з 10.11.1988 по 17.04.1996.

Відповідач відмовив позивачу у зарахуванні даного періоду до страхового стажу, оскільки в наказі про звільнення з роботи допущено виправлення, яке не завірене належним чином.

Однак, 24 червня 2020 року позивач звернувся повторно із заявою на призначення пенсії №1434 та було долучено довідку від 23.06.2020 №6 видану ТзОВ «Тернопільська меблева фабрика» про те, що позивач дійсно працював в Тернопільському меблевому комбінаті на посаді електромонтера по ремонту електроустаткування з 10.11.1988 по 17.04.1996. Тому страховий стаж позивача відповідачем був перерахований.

Отже, суд встановив, що відповідачем було зараховано даний період роботи до страхового стажу, тому дана вимога про зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоду роботи з 10.11.1988 по 17.04.1996 у Тернопільському меблевому комбінаті є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 06.11.1987 по 07.03.1988 у колгоспі імені Леніна Новоархангельського району Кіровоградської області.

Водночас, враховуючи те, що судом вирішено зарахувати до страхового стажу позивача вищезазначений періоди роботи, такий стаж (враховуючи зарахований відповідачем стаж та стаж, який підлягає зарахуванню) становить понад 26 років.

Як наслідок, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначення пенсії за віком, оскільки на час звернення із заявою про призначення пенсії у нього був наявний 26-річний страховий стаж.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач просить зобов`язати відповідача призначити пенсію йому з 13.12.2019, проте, суд зазначає, що позивач неодноразово звертався до відповідача із завою про призначення пенсії, зокрема 16.07.2019, 13.12.2019 та 24.06.2020.

Враховуючи тривалість спірних правовідносин між позивачем та відповідачем, суд приходить до висновку про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з дати останнього звернення, а саме з 24.06.2020.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1,3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 420,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 06.11.1987 по 07.03.1988 у колгоспі імені Леніна Новоархангельського району Кіровоградської області.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 06.11.1987 по 07.03.1988 у колгоспі імені Леніна Новоархангельського району Кіровоградської області та призначити йому пенсію за віком з 24.06.2020.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 частину понесених судових витрат, а саме: судового збору сплаченого за подання позову в сумі 420 грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: с. Колодне,Збаразький район, Тернопільська область,47335 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

Головуючий суддя Осташ А.В.