Справа № 120/5928/20-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 грудня 2020 р. Справа № 120/5928/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Тетяни Михайлівни, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач), у якому просила:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 05 від 21.07.2020 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пільгової пенсії за віком згідно із п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 13.07.2020 року згідно із п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 13.07.2020 року вона звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах згідно із п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 05 від 21.07.2020 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком згідно ст. 114 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю у неї визначеного віку 54 років 06 місяців.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 27.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

17.11.2020 року від представника відповідача до суду надійшов відзив, у якому вказано, що розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян» Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148 -VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058), в тому числі щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

В результаті чого, порядок призначення пенсії за віком з 01.01.2018 року регулюються виключно ст.114 Закону №1058.

13.07.2020 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії, згідно ст.114 Закону №1058.

Отже, відповідачем правомірно відмовлено в призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.114 Закону №1058, а не ст.13 Закону №1788 «Про пенсійне забезпечення».

Тобто, посилання представника позивача на Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020, яким норми Закону №2148 вносились зміни до Закону №1058 в частині визначення права на призначення пенсії за віком на пільговим умовах, не визнавались такими, що суперечать вимогам Конституції України, є помилковими.

Таким чином, відповідно до частини 8 пункту 2 ст.114 Закону №1058, право на призначення дострокової пенсії за віком мають водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв), - після досягнення 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Позивачці відмовлено у призначенні пільгової пенсії з огляду на те, що позивачка не досягла віку, встановленого Законом № 1058-IV, а саме 54 років 6 місяців.

За вказаних обставин, відповідач вважає, що діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до наказу Вінницького окружного адміністративного суду № 135 в/к від 16.11.2020 року суддя Шаповалова Т.М. перебувала у щорічній оплачуваній відпустці з 23.11.2020 року по 27.11.2020 року.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши інші докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

13.07.2020 року позивачка подала відповідачу заяву про призначення пенсії за віком на згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За наслідками розгляду цієї заяви, відповідач прийняв рішення № 05 від 21.07.2020 про відмову у призначенні позивачці пільгової пенсії відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зі змісту цього рішення вбачається, що відповідач зарахував до пільгового стажу наступні періоди трудової діяльності: з 15.08.1987 по 24.02.1990; з 28.02.1990 по 10.11.1997; з 19.10.2000 по 15.06.2018; з 01.07.2018 по 03.11.2019; 09.11.2019 по 23.04.2020; що фактично становить 29 років 08 місяців 09 днів. Зазначено, що для зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 25.02.1990 по 27.02.1990; з 16.06.2018 по 30.06.2018; з 04.11.2019 по 08.11.2019; відсутні законні підстави, оскільки позивачка перебувала в даний період у відпустці без збереження заробітної плати.

Крім того, у рішенні відповідач констатував, що страховий стаж позивачки, обчислений у відповідності до норм чинного законодавства, становить 33 роки 08 місяців 03 днів, а пільговий стаж, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах як водієві міського пасажирського транспорту 30 років 06 місяців 23 дні.

Поряд з цим, позивачці відмовлено у призначенні пільгової пенсії з огляду на те, що вона не досягла віку, встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 54 роки 06 місяців.

Згідно уточнюючої довідки № 477 від 23.04.2020, виданої КП «Вінницька транспортна компанія», позивач в період з 15.08.1987 по 10.11.1997 та з 19.10.2000 по теперішній час (по дату видачі відповідної довідки) протягом повного робочого дня працювала за професією водія трамвая міськелектротранспорту і виконувала пасажирські перевезення на маршрутах міськелектротранспорту. Також у довідці зазначено, що ОСОБА_1 в період з 25.02.1990 по 27.02.1990, з 16.06.2018 по 30.06.2018, з 04.11.2019 по 08.11.2019 перебувала у відпустках без збереження заробітної плати.

Позивачка надану їй відмову вважає незаконною та посилається на те, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 вона відповідає вимогами для призначення пільгової пенсії за віком, визначеним статтею 13 Закону № 1788-XII, тоді як відповідач безпідставно застосував положення статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту і абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 2 частини другої цієї статті.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті.

Як видно з оскаржуваного рішення пенсійного органу, позивачка має необхідний страховий та пільговий стаж роботи. Проте не досягла віку, встановленого законом для призначення пільгової пенсії.

Суд погоджується з вказаними твердженнями відповідача та вважає їх правильними. Адже, з огляду на дату народження дату народження позивачки - ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язковою умовою для призначення їй пенсії за віком є досягнення 54 років 6 місяців ( абз.12 п.2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV).

Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 05 від 21.07.2020 про відмову у призначенні позивачці пільгової пенсії за віком по суті є правильним та відповідає чинному законодавству. Тому суд не вбачає підстав для визнання його протиправним та скасування.

При цьому суд не бере до уваги посилання позивачки на рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

Вказаним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Отже, зазначеним рішенням визнано неконституційними положення статті 13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, та відновлено дію попередньої редакції статті 13 Закону № 1788-XII.

Проте, як вже зазначалось, положення цієї статті не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян» Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148 -VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058), в тому числі щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

В результаті чого, порядок призначення пенсії за віком з 01.01.2018 року регулюються виключно ст.114 Закону №1058.

І відповідач надав відмову саме з урахуванням вимог ст.114 Закону №1058.

Тобто рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не дає підстав вважати незаконним оскаржуване рішення відповідача.

Окрім того, навіть якщо припустити існування колізії між нормами статті 13 Закону № 1788-XII та статті 114 Закону № 1058-IV, то згідно з теорією права та неодноразовими роз`ясненнями Міністерства юстиції України (листи від 26.12.2008 № 758-0-2-08-19, від 30.01.2009 № Н-35267-18) у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням "застарілих" норм з одного й того ж питання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України підстав для відшкодування позивачці витрат зі сплати судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100 )

Повне судове рішення складено та підписано суддею: 02.12.2020 року.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна