Справа № 640/15960/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Професійної спілки «Українська незалежна фундація правників» до Ради адвокатів України, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання ротиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року Професійна спілка «Українська незалежна фундація правників» звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Ради адвокатів України, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що він та інші адвокати, відомості про яких не відображаються на офіційному веб-сайті НААУ у розділі «Єдиний реєстр адвокатів України», не мають технічної можливості створити свій особистий кабінет адвоката на офіційному веб-сайті НААУ. У зв`язку із цим, апелянт і такі адвокати не матимуть у майбутньому можливості згенерувати ордери на надання правничої (правової) допомоги через такий особистий кабінет.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обгрунтовує тим, що суд першої інстанції у повній мірі надав правову оцінку правовідносинам, повно та всебічно з`ясував обставини справи, що підтверджується належними та допустимими доказами, прийняв законне та обґрунтоване рішення, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладене та не підлягають до задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Радою адвокатів України згідно з частини другої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність в Україні» від 05 липня 2012 року №5076-VI та відповідно до пункту 1.21 Розділу І Положення про Раду адвокатів України, затвердженого з`їздом адвокатів України 17 грудня 2012 року, спірним рішенням від 12 квітня 2019 року №41 (Рішення №41) затверджено Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги (Положення) (пункт 1 Рішення №41).

Зі змісту Рішення № 41 та приписів затвердженого ним Положення вбачається, що Радою адвокатів України вирішено запровадити процедуру електронного генерування ордерів на надання правничої (правової) допомоги адвокатом через особистий кабінет адвоката на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.

Вирішено припинити замовлення для виготовлення ордерів на надання правничої (правової) допомоги друкарським способом відповідно до Положення про ордер на надання правничої допомоги та порядку ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року №36 (пункт 3 Рішення № 41).

Зокрема визнано таким, що втратило чинність Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року №36, із змінами та доповненнями, крім Додатку №1 та пункту 18, які діють до 01 січня 2022 року (пункт 6 Рішення № 41).

Згідно з пунктів 6-8 затвердженого Рішенням № 41 Положення, передбачено генерування бланків ордерів типової форми у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті НААУ www.u№ba.org.ua слідуючи командам системи, облік яких здійснюється автоматично системою управління електронної бази даних Єдиного реєстру адвокатів України.

Адвокати, адвокатські об`єднання або адвокатські бюро ініціюють генерування ордерів відповідно від адвокатів, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально, керівників (уповноважених осіб) адвокатського об`єднання, адвокатського бюро через офіційний веб-сайт НААУ, в раді адвокатів регіону, або як виняток у передбачених Радою адвокатів України випадках безпосередньо у НААУ.

Ордер встановленої Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта (пункт 11 Положення).

Реквізити ордера визначені пунктом 12 Положення, зокрема підпунктом 12.4 передбачено, що реквізити вказані у підпунктах 12.1, 12.5-12.8 (- cерія, порядковий номер ордера; - прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав, номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; - ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця), адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро/адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); - адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, яке видає ордер; - обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги.

Як вказано у підпункті 12.4 Положення реквізити 12.1, 12.5-12.8 генеруються автоматично, всі інші реквізити ордера заповнюються адвокатом самостійно з метою збереження адвокатської таємниці.

Пунктами 13 та 14 Положення встановлено обмеження, за якими адвокати, право на заняття адвокатською діяльністю яких зупинено не можуть генерувати ордер на надання правничої (правової) допомоги в період вказаного зупинення, а також у випадку коли право на заняття адвокатською діяльністю припинено шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю - такі адвокати не можуть генерувати ордер на надання правничої (правової) допомоги.

На думку позивача спірне рішення відповідача є протиправним з огляду на наступне:

1) Оскаржуване рішення Ради адвокатів України прийняте на підставі повноваження, як органу адвокатського самоврядування щодо затвердження положення про ордер та типової форми ордера з порушенням мети використання такого повноваження;

2) Залежність можливості генерування ордера від процедури внесення змін до ЄРАУ;

3) Залежність процедури формування бланку ордера від процедури переведення відомостей в ЄРАУ у стан неактивних;

4) Створюється ризик витоку інформації та несанкціонованого доступу до формування ордеру особою, що не є адвокатом;

5) Залежність процедури генерування бланку ордера від наявності технічних пристроїв та доступу до Інтернету;

6) Можливість технічних збоїв в роботі ЄРАУ і «штучного» видалення інформації з ЄРАУ створює ризик незаконного впливу на адвоката та втручання в його роботу;

7) Рішення №41 не відповідає принципу правової визначеності та якості закону.

На думку позивача, введення електронного сервісу із формування бланку ордера через «Особистий кабінет адвоката» (електронний профайл на офіційному веб-сайті НААУ) ставить у залежність можливість адвоката сформувати ордер від роботи веб-сайту НААУ, системи управління електронної бази даних ЄРАУ, функціонування самого ЄРАУ, доступу до самої мережі Інтернет, доступу до пристроїв машинного друкування бланків.

На переконання позивача впровадження необхідності формування ордеру виключно через «Особистий кабінет адвоката» на сайті НААУ є порушенням принципів і гарантій прав адвокатів, і вказує на використання повноваження відповідача затверджувати типову форму адвоката, положення про ордер адвоката з порушенням мети такого повноваження.

Щодо підпункту 12.4 Положення позивач наголошує на тому, що в разі зміни відомостей, зазначених в підпунктах 4.1.5-4.1.7 пункту 4.1 статті 4 Порядку ведення ЄРАУ, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від « 17» грудня 2012 року №26, а саме зміни адреси робочого місця адвоката, зміни прізвища, імені та по батькові адвоката, зміни організаційної форми адвокатської діяльності - такі нові відомості повинні бути внесені до Реєстру за відповідною процедурою, встановленою пунктами 4.5 та 4.6 статті 4 Порядку ведення ЄРАУ. Оскільки такі відомості є відповідною інформацією, яка визначена у підпунктах 12.5-12.7 Положення та генерується автоматично у бланку ордера, остання не може бути самостійно внесена адвокатом у ордер, а лише після проходження процедури внесення змін до ЄРАУ, що ставить в залежність можливість адвоката сформувати ордер від процедури внесення відповідних змін до ЄРАУ.

Також, із посиланням на відповідні пункти Положення про внески на забезпечення реалізації адвокатського самоврядування, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 03 лютого 2017 року №4, позивач зауважив на тому, що наслідком несплати адвокатом у встановлений строк щорічного внеску на забезпечення реалізації адвокатського самоврядування - джерела фінансування ведення ЄРАУ, є перехід відомостей про нього в стан неактивних та невидимих для користувачів офіційного веб-сайту НААУ, обробка та підтримка яких адміністратором ЄРАУ не здійснюється. Такий адвокат не має права приймати участь в діяльності (роботі) органів адвокатського самоврядування, у зв`язку із відсутністю даних про нього в ЄРАУ.

Відповідно, на переконання позивача наслідком переведення відомостей щодо адвоката в ЄРАУ в стан неактивних, матиме місце додаткове навантаження на останнього у зв`язку з відсутністю можливості сформувати ордер на надання правничої (правової допомоги) протягом часу дії даних обмежень.

Через запровадження відповідачем он-лайн генерування ордеру на надання правничої (правової) допомоги, що передбачає використання комп`ютерних технологій в автоматизованих електронних системах обробки інформації та управління, а також мережі Інтернет, позивачем зроблено припущення щодо можливого несанкціонованого втручання до відповідних баз даних, зокрема несанкціонованого входу до «Особистого кабінету адвоката», у тому числі можливості формування бланку ордера та подальшого його використання не адвокатом на сторінці якого даний ордер було сформовано, а сторонньою особою.

Також, позивачем вказано на можливий ризик блокування ЄРАУ через несанкціоновані втручання в його роботу, а тому запровадження Рішенням №41 процедури електронного генерування бланку ордера із прив`язкою до відомостей, що містяться в ЄРАУ, може призвести до неможливості адвокатами виконувати свої повноваження.

Надалі, із посиланням у тому числі на практику Європейського суду з прав людини та зокрема пункти 2, 3, 8 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач стверджує про порушення принципу законності з точки зору якості Положення, затвердженого Рішенням №41.

Щодо принципів і гарантій прав адвокатів, які за доводами позивача порушуються оскаржуваним рішенням відповідача, у позові звертається увагу на втручання відповідачем в професійну незалежну діяльність адвоката через впровадження процедури генерування ордеру на надання правничої (правової) допомоги у «Особистому кабінеті адвоката», що не має об`єктивного і розумного виправдання, а отже суперечить загальним принципам адвокатури та статті 58 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

В свою чергу, треті особи зазначили, що відсутність технічної можливості створити свій електронний кабінет адвоката на офіційному веб-сайті та відповідно унеможливлює і генерування ордеру на надання правничої (правової) допомоги через такий особистий кабінет, що порушує право на заняття адвокатською діяльністю в силу пункту 3 частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Через бездіяльність відповідача зокрема відносно них на офіційному веб-сайті НААУ не відображені відповідні відомості як адвокатів, що блокує можливість отримати доступ до «Особистого кабінету адвоката», а отже можливість належним чином здійснювати свою професійну діяльність.

Крім того, останні наголошують на тому, що за відсутності визначеного порядку, яким би гарантувалось виключення можливості несанкціонованого втручання до ЄРАУ, на їх думку оскаржуваним рішенням відповідача фактично надається можливість стороннім третім особам мати доступ для огляду, розголошення згенерованих ордерів на відповідному веб-сайті.

З урахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що в частині тверджень позивача із посиланням на практику ЄСПЛ про порушення оскаржуваним рішенням принципу законності з точки зору якості затвердженого ним Положення про ордер про надання правничої (правової) допомоги, зокрема що спірне рішення винесено з порушенням принципів передбачених пунктами 2, 3, 8 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, - позовна заява не містить обґрунтованих доводів про порушення прав та інтересів, які б свідчили про необхідність їх захисту саме шляхом визнання протиправним та скасування в цілому рішення відповідача.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (надалі - Закон № 5076-VI), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом (ч. 3 цієї статті).

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що повноваження адвоката як представника на представництво в суді підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджено Рішення Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36 (надалі - Положення № 36), частково втратило чинність, крім пункту 18 та Додатка № 1, які діють до 1 січня 2022 року (згідно з рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41).

Так, пунктом 18 та Додатком Додатка № 1, які діють до 1 січня 2022 року передбачено присвоєння при виготовленні ордерів, відповідно до регіону та суб`єкта, що їх замовляє, їм відповідних серій.

Також залишився чинним Додаток № 1 до Положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, яким затверджено типову форму ордеру, виготовленого друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону відповідно до Положення, затвердженого цим рішенням, яка діє після 01 січня 2022 року до закінчення повноважень адвоката у конкретній справі (провадженні) згідно з рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41).

В той же час, рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 затверджено Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги в новій редакції (надалі - Положення № 41), відповідно до п. 3 якого, в Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України (зразок в Додатку 1).

Згідно із п.п. 4-10 Положення № 41 ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Ордер встановленої форми є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Бланки ордерів, згідно затвердженої типової форми, генеруються у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України слідуючи командам системи.

Облік згенерованих ордерів здійснюється автоматично системою управління електронної бази даних Єдиного реєстру адвокатів України. Історія генерування ордерів відображається у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті НААУ та у адміністративній частині електронної бази даних ЄРАУ.

Адвокати, адвокатські об`єднання або адвокатські бюро ініціюють генерування ордерів відповідно від адвокатів, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально, керівників (уповноважених осіб) адвокатського об`єднання, адвокатського бюро через офіційний веб-сайт НААУ, в раді адвокатів регіону, або, як виняток, у передбачених Радою адвокатів України випадках безпосередньо у Національній асоціації адвокатів України.

Ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності).

Таким чином, ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта (п. 11).

Пунктом 12 Положення № 41 визначено вимоги до ордеру, відповідно до яких в ордері має бути зазначено: серію, порядковий номер ордера; прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро/адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, яке видає ордер; обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги; дату видачі ордера; підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»); двовимірний штрих-код (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ.

Реквізити 12.1, 12.5, 12.6, 12.7, 12.8 генеруються автоматично, всі інші реквізити ордера заповнюються адвокатом самостійно з метою збереження адвокатської таємниці.

Згідно із п. 14 Положення № 41 адвокати, право на заняття адвокатською діяльністю яких припинено шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не можуть генерувати ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Так, апелянт зазначає, що прийняття оскаржуваного рішення відповідачем є дискримінаційним по відношенню до нього та інших адвокатів, які є третіми особами в адміністративній справі.

Апелянт зазначає, що оскаржуваним рішенням передбачається введення процедури електронного генерування ордерів на надання правничої (правової) допомоги адвокатом через його особистий кабінет адвоката на офіційному веб-сайті НААУ, а саме з 01 січня 2022 року генерування ордерів на надання правничої (правової) допомоги адвокатом через особистий кабінет адвоката на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України (скорочено - НААУ) набуде обов`язкового характеру.

Апелянт зауважує, що він та інші адвокати, відомості про яких не відображаються на офіційному веб-сайті НААУ у розділі «Єдиний реєстр адвокатів України», не мають технічної можливості створити свій особистий кабінет адвоката на офіційному веб-сайті НААУ, у зв`язку з чим, останні не мають та не матимуть у майбутньому можливості згенерувати ордери на надання правничої (правової) допомоги через такий особистий кабінет.

Натомість, колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що невідображення певних відомостей в ЄРАУ відносно третіх осіб знаходяться поза межами даного спору, та не можуть бути підставою для скасування рішення Ради адвокатів України.

Водночас, апелянт стверджує, що неможливість генерації ордерів на надання правничої (правової) допомоги через особистий кабінет адвоката на офіційному веб-сайті НААУ порушує право на заняття адвокатською діяльністю, та в силу п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідний ордер є документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Колегія суддів зазначає, що за змістом статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

При цьому, тимчасова технічна неможливість згенерувати ордер на надання правничої (правової) допомоги не позбавляє адвокатів права на заняття адвокатською діяльністю, оскільки повноваження адвокатів підтверджуються не лише ордером.

Відповідно до п. 8 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого в новій редакції рішенням Ради адвокатів України №41 від 12 квітня 2019 року, із змінами (далі - Положення), адвокати, адвокатські об`єднання або адвокатські бюро ініціюють генерування ордерів відповідно від адвокатів, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально, керівників (уповноважених осіб) адвокатського об`єднання, адвокатського бюро через офіційний веб-сайт НАЛУ, в раді адвокатів регіону, або як виняток у передбачених Радою адвокатів України випадках безпосередньо у Національній асоціації адвокатів України.

Відтак, як було вірно зазначено відповідачем, адвокати, які мають технічні перешкоди, можуть звернутись до відповідної ради адвокатів регіону або Національної асоціації адвокатів України для генерування необхідної кількості ордерів.

Рішенням Ради адвокатів України №41 від 12 квітня 2019 року «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції» передбачено трирічний перехідний період.

Відповідно до п. 4 та п. 5 рішення РАУ № 41 від 12 квітня 2019 року, дозволено адвокатам України в строк до 01 січня 2022 року використовувати Типову форму ордера, виготовлену друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону.

Типова форма ордеру, виготовлена друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону відповідно до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядку ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, діє після 01 січня 2022 року до закінчення повноважень адвоката у конкретній справі (провадженні).

З огляду на викладене вище, судова колегія приходить до висновку, що адвокати можуть користуватись і електронними, і паперовими зразками ордеру про надання правової допомоги.

Крім того, колегія суддів також звертає увагу, що у Рішенні від 01 грудня 2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам .

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас, за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються з нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

В свою чергу, як вже зазначалось, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до адміністративного суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові».

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавча визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Верховний Суд України у своїй постанові від 01 червня 2010 року у справі № 21-300во10 зазначив, що вирішуючи спори, суд повинен досліджувати правомірність рішення суб`єкта владних повноважень на момент його прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому.

З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах позивач пов`язує можливість настання у майбутньому певних несприятливих наслідків у своїй діяльності через прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, а відтак, позиція яка ґрунтується на припущенні порушення прав та охоронюваних законом інтересів є такою, що суперечить завданням та основним засадам адміністративного судочинства. Як наслідок, судом не можуть бути взяті ті обставини, які на думку позивача можуть мати місце, але потребують вирішення у судовому порядку саме наразі.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог Професійної спілки «Українська незалежна фундація правників» шляхом визнання протиправним та скасування рішення Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції»

Судом апеляційної інстанції також враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді Є.О Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено "30" листопада 2020 року.