Справа № 300/2515/20
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" грудня 2020 р. справа № 300/2515/20
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області
про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), 29.09.2020 звернулася в суд з позовною заявою до Заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області Валерія Семанишина (надалі, також - відповідач) у якій просить:
- визнати протиправною відмову заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області Семанишина Валерія в переведенні згідно із заявою з пенсії за віком на пенсію державного службовця;
- зобов`язати посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що отримує пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та 18.08.2020 звернулася до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", за результатами розгляду якої, останнім прийнято оскаржене рішення від 10.09.2020 про відмову в переведенні пенсії, посилаючись на те, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах в період перебування яких були присвоєнні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. ОСОБА_1 із такою позицією відповідача не погоджується, зазначає, що виходячи з аналізу статті 25 Закону України "Про державну службу" та положень абзацу 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, якою затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, а також, пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України посада, на якій остання працювала і час роботи на ній є підставою зарахування спірного періоду з 29.10.1992 до 02.06.2014 до стажу державної служби.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 відкрито провадження у даній справі відповідно до вимог, встановлених статтею 263 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін (а.с.29-30).
Від позивача 12.10.2020 судом отримано заяву про уточнення позовних вимог, у якій ОСОБА_1 просила замінити первісного відповідача - Заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України Валерія Семанишина на належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (а.с.35).
Розглянувши подану заяву, 16.10.2020 судом постановлено ухвалу якою заяву позивача задоволено, постановлено замінити в даній адміністративній справі неналежного відповідача - Заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України Валерія Семанишина на належного, яким є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (а.с.39-40). У відповідності до вимог статті 48 КАС України, розгляд справи розпочато спочатку.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження дану адміністративну справу, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, зважаючи на таке.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 15.09.1976 та вкладишу до трудової книжки НОМЕР_2 віл 27.06.2013 (а.с.15-22), 30.06.1990 позивач прийнята на посаду старшого Державного податкового інспектора відділу податків з населення Державної податкової інспекції МФ УРСР по Рожнятівському району; 29.10.1992 ОСОБА_1 присвоєно персональне звання "Інспектор податкової служби І рангу"; 02.08.1993 переведено на посаду головного державного податкового інспектора відділу оподаткування громадян, майна і землі; 03.01.1994 переведено на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу аудиту фізичних осіб; 17.05.1995 ОСОБА_1 прийнято присягу державного службовця; 26.11.1996 у зв`язку із ліквідацією Державної податкової інспекції МФ УРСР по Рожнятівському району та утворенням Державної податкової адміністрації у Рожнятівському районі позивача переведено на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу справляння податків з фізичних осіб Державної податкової адміністрації у Рожнятівському районі; 27.01.1997 присвоєно спеціальне звання "Радник податкової служби ІІІ рангу". Надалі, на посадах старшого державного податкового ревізора-інспектора у Державній податковій інспекції у Рожнятівському районі, Державній податковій інспекції у Рожнятівському районі Івано-Франківської області Державної податкової служби, Державній податковій інспекції у Рожнятівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області позивач працювала безперервно до 02.06.2014.
З метою переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця ОСОБА_1 18.08.2020 звернулась із заявою до відповідача (а.с.7-8), в результаті розгляду якої отримала листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 10.09.2020 №2695-2584/Г-02/8-0900/20 (а.с.12-14), де відповідачем вказано, що основним критерієм, за яким слід визначити можливість зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Однак, враховуючи те, що починаючи з 29.10.1992 позивачу присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової служби І рангу", а не ранг, який присвоюється державному службовцю, підстав для зарахування спірного періоду до стажу роботи на відповідних категоріях посад державних службовців немає.
Не погоджуючись з діями відповідача та рішенням про відмову у переведенні на інший вид пенсії позивач, з метою захисту своїх прав та інтересів звернулася з даним позовом до суду.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі, також Закон №1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (надалі, також Закон №889-VIII) та постанови Кабінету Міністрів України №622 від 14.09.2016 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб", пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058-IV.
Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон №3723-XII) - на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Верховною Радою України 10 грудня 2015 року прийнято Закон України "Про державну службу" №889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року.
Згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" №3723-XII від 16 грудня 1993 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 статті 25 Закону №3723-XII було визначено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.
Згідно із приписами пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі, також Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Зі змісту записів трудової книжки позивача вбачається, що за період роботи ОСОБА_1 на посадах головного державного податкового інспектора та старшого державного податкового ревізора-інспектора, позивачу були присвоєні спеціальні звання - "Інспектор податкової служби І рангу" та "Радник податкової служби ІІІ рангу", а також 13 ранг державного службовця.
Водночас, як зазначено вище судом, перебуваючи на службі в органах державної податкової служби 17.05.1995 позивач прийняла Присягу державного службовця про що також здійснено відповідний запис в трудовій книжці.
Зі змісту листа відповідача вбачається, що загальний страховий стаж роботи ОСОБА_1 становить 37 років 8 місяців, включаючи період роботи на посадах із спеціальним званням.
Відповідно до статті 1 Закону №3723-XII, положення якого були чинними протягом тривалих періодів роботи позивача на відповідних посадах в органах податкової служби, - державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Разом з цим, спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України "Про державну податкову службу в Україні" від 04 грудня 1990 року №509-XII (надалі, також Закон №509-XII).
Згідно із частиною 5 статті 15 Закону №509-XII правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу" №3723-XII від 16 грудня 1993 року.
Частиною 7 статті 15 Закону №509-XII визначено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.
Відповідно до частини 8 статті 15 Закону №509-XII посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Частиною 4 статті 15 Закону №509-XII передбачено, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).
З наведеного вбачається, що даною нормою встановлювались умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Kабінету Mіністрів України від 03.05.1994 №283 також передбачалось зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах суддів, слідчих, а також час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ (надалі, також Порядок №283).
Приписи абзацу 2 пункту 2 Порядку №283 визначали, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Отже, як Законом України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015, так і нормами діючих до нього Законів України "Про державну службу" №3723-XII, №509-ХІІ та Порядку №283 передбачалось зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (надалі, також Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.
Додатком 6 до Постанови №306 передбачено, що спеціальне звання "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу" прирівнюється до 6 рангу державного службовця.
Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Така позиція суду відповідає, зокрема висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 по справі №21-340а13, а також, у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, від 10.07.2018 №591/6970/16-а.
Разом з цим, слід зазначити, що відповідно до пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".
При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Враховуючи те, що позивач від початку спірного періоду безперервно працювала в органах державної податкової служби, прийняла присягу державного службовця, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), їй присвоєно відповідний ранг державного службовця та спеціальні звання, такий період роботи (служби) ОСОБА_1 підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Надаючи оцінку вимозі позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця суд, насамперед, зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, та у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернулась до відповідача з метою переведення її на інший вид пенсії шляхом подання заяви, форма якої не відповідає встановленому зразку у Додатку 3 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.
Однак, беручи до уваги те, що на момент звернення позивача із заявою про переведення на пенсію державного службовця ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, має необхідний страховий стаж та відповідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а отже набула права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 на підставі пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимог і доводів позивача, а відтак, позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, правильно обчислений розмір судового збору, який підлягав сплаті позивачем за подання до суду даного позову становить 840,80 грн (2102*0,4), а тому, різниця у вказаних сумах - 38 грн, є надміру сплаченим судовим збором, та у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" може бути повернута ОСОБА_1 за умови звернення до суду із відповідним клопотанням.
Враховуючи наведене, а також, з огляду на те, що доказів понесення ОСОБА_1 будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи не надано, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачена нею сума судового збору лише у розмірі 840 гривень 80 копійок.
Відповідно до частини 2 статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
З огляду на перебування судді в стані тимчасової непрацездатності у зв`язку із хворобою, строк розгляду даної справи порушено з поважних причин.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 255, 295, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про державну службу".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.