Справа № 1.380.2019.003772
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 1.380.2019.003772

адміністративне провадження № К/9901/34637/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Бившевої Л.І., Васильєвої І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 (суддя - Гулкевич І.З.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2019 (колегія суддів: Н.М. Судова-Хомюк, Н.В. Ільчишин, Т.І. Шинкар) у справі № 1.380.2019.003772 за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фелінс» про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фелінс».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 зазначену заяву податкового органу залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору та надано позивачу час для усунення недоліків до 16 год. 35 хв. 24.07.2019. Копію вказаної ухвали заявником отримана 24.07.2019 о 10 год 15 хв, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення вищезазначеної ухвали.

24.07.2019 о 14:55 год. через канцелярію суду, від представника позивача надійшла заява, в якій просив відтермінувати до прийняття рішення у справі та відкрити провадження у справі або продовжити Головному управлінню ДФС у Львівській області процесуальний строк для усунення недоліків заяви щодо оплати судового збору.

В обґрунтування заяви зазначив, що станом на дату звернення із цією заявою та на початок 2019 відповідно до виписки на рахунках наданою УДКС України у Львівській області кошти КЕКВ 2800 «Інші видатки» відсутні.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 у справі №1.380.2019.003772, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2019 у задоволені заяви Головного управління ДФС у Львівській області про продовження строку для усунення недоліків або відтермінування його сплату до вирішення справи по суті відмовлено. Заяву Головного управління ДФС у Львівській області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фелінс» повернуто особі, яка її подала.

Мотивами вказаних рішень стало те, що умовою реалізації права органу доходів і зборів на подання до суду заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків у порядку, встановленому приписами статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України, є долучення до такої заяви документу про сплату судового збору.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 24.07.2019 і постановою суду апеляційної інстанції від 11.11.2019, позивач подав касаційну скаргу, в якій, із посиланням на порушення судами норм процесуального права, просить їх скасувати, прийнявши рішення яким зобов`язати Львівський окружний адміністративний суд відкрити провадження за його заявою щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Фелінс». Вказується, що стаття 283 Кодексу адміністративного судочинства України серед переліку вимог до заяви органу доходів і зборів не визначає такої вимоги як долучення документу про сплату судового збору. Разом з тим, податковий орган наголошує на тому, що суд касаційної інстанції у своєму рішенні вже висловлював позицію щодо відсутності серед об`єктів сплати судового збору такого об`єкту як внесення подання у порядку, встановленому статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017), яке є тотожним поданню заяви у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України в новій редакції, чинній з 15.12.2017.

Відзив на вказану касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає розгляду її по суті.

Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, та правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Частина перша статті 269 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Таким чином, подана до суду органом доходів і зборів заява про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків є особливою формою позовної заяви.

Частина третя статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України однією з вимог до позовної заяви визначає надання документу про сплату судового збору.

Відповідно до частини другої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула вказаного Закону).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Таким чином, сплата судового збору здійснюється за подання до суду як позовної заяви, так і іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Серед визначених у частині другій статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI заяв (в тому числі і позовних) та скарг, за подання яких судовий збір не справляється, відсутня заява органу доходів і зборів про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна.

Крім того, органи доходів і зборів не належать до суб`єктів, визначених у статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, звільнених від сплати судового збору.

Системний аналіз вищенаведених положень у сукупності дає підстави для висновку про те, що умовою реалізації права органу доходів і зборів на подання до суду заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків у порядку, встановленому статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України, є долучення до такої заяви документу про сплату судового збору.

Аналогічний висновок по застосування процесуальних норм права, був висловлений Верховним Суд у постанові від 24.01.2019, справа №640/18757/18, касаційне провадження №К/9901/1712/19, яку вірно врахував суд першої інстанції під час постановлення ухвали про залишення заяви без руху від 23.07.2019, відзначивши таку в тексті свого рішення.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною десятою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України. Правила цієї частини не застосовуються до заяв про забезпечення доказів або позову.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши, що податковий орган звернулося із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Товариства без долучення документу про сплату судового збору, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишення заяви без руху з встановленням способу та строку усунення таких недоліків.

В ухвалі від 23.07.2019 про залишення заяви без руху містяться посилання на всі положення Закону України «Про судовий збір», виходячи з яких обчислено суму судового збору, що підлягає сплаті при поданні заяви в цій справі. Правильність розрахунку судового збору податковим органом у касаційній скарзі не заперечується.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, невиконання вимог ухвали про залишення заяви без руху у визначений такою ухвалою строк є безумовною підставою для постановлення судом ухвали про повернення такої заяви.

Враховуючи викладене, суд вважає висновки судів попередніх інстанцій щодо необхідності повернення заяви, у зв`язку з неусуненням недоліків у встановлений ухвалою про залишення її без руху строк, такими, що відповідають правильному застосуванню положень пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, Суд враховує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо відсутності підстав для відстрочення сплати судового збору, з огляду на те, що органи доходів і зборів є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто, суб`єктом, що реалізує свою владну компетенцію.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися підставою для відстрочення сплати судового збору.

Крім того, суд касаційної інстанції вважає необґрунтованими посилання позивача на невідповідність висновків судів попередніх інстанцій щодо необхідності сплати судового збору за подання органом доходів і зборів заяви у категорії термінових адміністративних справ правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.12.2018 у справі 826/4553/17 (К/9901/38123/18). Так, спірні правовідносини у справі, за насідками розгляду якої ухвалене зазначене судове рішення, виникли за іншого нормативно-правового регулювання.

Таким чином, наведені позивачем доводи касаційної скарги не спростовують висновку про очевидне правильне застосування норм процесуального закону при вирішенні питання про повернення заяви судом першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, Суд касаційної інстанції погоджується з позицією суду першої та апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для повернення заяви податковому органу.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2019 - без змін.

2. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко Л.І. Бившева І.А. Васильєва