Справа № 588/1641/20
Суддя: Щербаченко М. В.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 588/1641/20
№ провадження 2-а/588/34/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2020 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судового засідання Безкоровайної А.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Сумцова Є.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом СУМЦОВА Євгена Станіславовича, поданого в інтересах ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області ХОЛОД Олександра Сергійовича, Управління патрульної поліції у Сумській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача у жовтні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 28 вересня 2020 року інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Холодом Олександром Сергійовичем винесено постанову серії ЕАМ №3203644 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 126 КУпАП. У постанові працівник поліції послалася на те, що ОСОБА_1 27 вересня 2020 року близько 00 год. 00 хвилин по вул.Руднєва, 2 в м.Тростянець керував автомобілем MERCEDES-BENZ VITO 108 з державним номером НОМЕР_1 з причепом з номерним знаком НОМЕР_2 , нібито не маючи при собі діючого посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим порушив вимоги пункту 2.1 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 з постановою категорично не згоден та вважає її незаконною, посилаючись на те, що його зупинили працівники патрульної поліції та, не зазначивши конкретної передбаченої законом підстави для зупинки, почали вимагати документи для пред`явлення. На вимогу поліцейського ОСОБА_1 надав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також чинний страховий поліс.

Проте, відповідач повідомив позивача, що за результатами нібито проведеної ним перевірки встановлено відсутність відомостей про реєстрацію наданого ним посвідчення водія в електронних реєстрах, а також нібито встановлено відсутність будь-яких відомостей про складання іспитів для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідач інспектор Холод О.С. прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 126 КУпАП, незважаючи на те, що позивач пред`явив необхідні документи, що дають право керувати транспортним засобом, зокрема посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане 14.11.2008 Охтирським відділенням РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області.

Разом з тим, відсутність реєстрації посвідчення водія в електронних реєстрах не є підставою для визнання особи такою, що не має права керувати транспортним засобом.

Відповідачем при розгляді справи не було виконано вимог статті 280 КУпАП. Оспорювана постанова про притягнення його до відповідальності не відповідає вимогам статті 283 КУпАП, оскільки не зазначений технічний засіб, яким здійснено відеозапис, а також не були взяті до уваги надані позивачем пояснення. Працівником поліції не було повідомлено позивачу про здійснення відеофікасації події, не було залучено свідків в присутності позивача, не надано доказів проведеної перевірки чинності посвідчення водія, належного позивачу, не було роз`яснено прав та обов`язків позивача, не було досліджено доказів, не було відібрано його письмових пояснень, не було вирішено його клопотань, не залучено до розгляду справи свідків.

Крім того, позивачу було завдано моральної шкоди, що виражається в його необґрунтованому затриманні, орієнтовно на 2 години, перенесенні сильного хвилювання, коли працівники поліції повідомили йому, що його водійське посвідчення недійсне, позивач був фактично звинувачений у тому, що він підробив документи. Тому з метою з`ясування обставин реєстрації свого посвідчення водія та стосовно відомостей про складання іспитів, позивач був вимушений звертатися до місцевого територіального сервісного центру МВС. Ситуація, що склалася, сильні душевні переживання, безумовно негативно вплинули на стан психічного та фізичного здоров`я позивача. Вважає, що відшкодування позивачу завданої йому незаконним діями відповідача моральної шкоди у розмірі 3000 грн. є об`єктивним вартісним еквівалентом понесених позивачем страждань та втратою ним особистого часу.

Посилаючись на указані обставини, представник позивача просив суд: 1) скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3203644 від 28.09.2020, складену інспектором батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області, лейтенантом поліції Холодом Олександром Сергійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП і накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., а справу закрити; 2) стягнути з відповідача на користь позивача в якості відшкодування за завдану моральну шкоду в розмірі 3000 грн. 00 коп. та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 23.10.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 09.11.2020 року залучено Управління патрульної поліції у Сумській області Департаменту патрульної поліції співвідповідачем у справі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Холод Олександр Сергійович та представник Управління патрульної поліції у Сумській області Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи.

За змістом відзивів відповідачів останні заперечили проти позову, просили відмовити у його задоволенні. Поліцейський Холод Олександр Сергійович 28.09.2020 року під час несення служби виявив та зупинив близько 00 год. 00 хвилин у м.Тростянець по вул.Руднєва транспортний засіб MERCEDES-BENZ VITO 108 з державним номером НОМЕР_1 з механічними пошкодженнями. При перевірці документів водій не мав при собі діючого посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії ВЕ, чим порушив вимоги п.2.1. «а» Правил дорожнього руху. В ході перевірки документів позивача через бази даних МВС України було виявлено, що посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 14.11.2008 року станом на 28.09.2020 не є діючим, а позивач ніколи не отримував посвідчення водія. Запис про те, що позивач має посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 14.11.2008 у базі даних МВС України з`явився лише 30.09.2020, тобто після винесення оскаржуваної постанови. На відеозаписах наданого до суду зафіксовано процедуру розгляду справи, роз`яснення позивачу його прав, повідомлення про здійснення відеофіксації. Позивач не надав доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, не вказав, з чого він розрахував саме таку шкоду, не подано доказів підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Судом установлено, що інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Холод Олександром Сергійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28.09.2020 року серії ЕАМ №3203644, якою на позивача за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. 00 коп.

За змістом указаної постанови 28.09.2020 року близько 00 год. 00 хвилин ОСОБА_1 у м.Тростянець по вул. Руднєва, 2 керував автомобілем MERCEDES-BENZ VITO 108 з державним номером НОМЕР_1 з причепом з номерним знаком НОМЕР_2 , не маючи при собі діючого посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим порушив вимоги пункту 2.1«а» Правил дорожнього руху (а.с.5).

Перевіряючи юридичну та фактичну підстави, які покладені інспектором Холод О.С. в основу спірного рішення - постанови про накладення адміністративного стягнення від 28.09.2020 року серії ЕАМ №3203644, на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (пункт 11 частина 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»).

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина 2 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З досліджених під час судового розгляду відеозаписів установлено, що позивач пред`явив поліцейському посвідчення водія на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_3 , видане 14.11.2008 Охтирським відділенням РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області, яке дає йому право керування транспортними засобами категорії А, В, С, С1, ВЕ, С1Е, СЕ, копія якого також додана до позовної заяви (а.с.6).

Факт навчання ОСОБА_1 та складання іспиту на отримання посвідчення водія підтверджується екзаменаційною карткою з його фотокарткою, в якому внесено записи про отримання позивачем трьох посвідчень водія серія НОМЕР_4 від 28.05.1993 про право керування транспортними засобами категоріями ВС, посвідчення серії НОМЕР_5 від 02.04.1998 про право керування транспортними засобами категорії АВС, та посвідчення НОМЕР_3 від 14.11.2008 року (а.с.7).

Дійсність пред`явленого позивачем інспектору Холод О.С. для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_3 , виданого 14.11.2008, підтверджується листом Головного сервісного центру МВС від 13.11.2020 року № 31/25285, в якому зазначено, що згідно з відомостями, які містяться у Книзі видачі посвідчень водія ВРЕР ДАІ з обслуговування м.Охтирки, Охтирського району, Великописарівського та Тростянецького районів, 14.11.2008 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано посвідчення водія серії НОМЕР_3 , яке було видане у зв`язку з відкриттям категорії Е після закінчення навчального закладу, що готує водіїв відповідної категорії транспортних засобів (свідоцтво НОМЕР_6 від 01.11.2008) (а.с.53).

Отже, посилання відповідачів на те, що посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 14.11.2008 року на ім`я позивача ОСОБА_1 станом на 28.09.2020 не є діючим, а позивач ніколи не отримував посвідчення водія, спростовуються даними, які отримані з Головного сервісного центру МВС, які свідчать про те, що позивач навчався і закінчив навчальний заклад, що готує водіїв відповідної категорії транспортних засобів, і що стало підставою для видачі позивачу відповідного посвідчення водія.

Висновок про не чинність (недійсність) пред`явленого ОСОБА_4 для перевірки посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 14.11.2008 року, не може ґрунтуватись виключно на підставі електронного Єдиного державного реєстру МВС, який запроваджений після видачі позивачу указаного посвідчення водія.

Відсутність реєстрації посвідчення водія в електронних реєстрах не є підставою для визнання особи такою, що не має права керувати транспортним засобом.

Відповідачі не надали доказів того, що посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 14.11.2008 року на ім`я позивача ОСОБА_1 в установленому законом порядку визнано недійсним чи у межах відповідного кримінального провадження вироком суду установлена його підробка.

Факт внесення даних про посвідчення водія на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_3 , виданого 14.11.2008, до Єдиного державного реєстру МВС 30.09.2020, тобто після винесення оспорюваної постанови від 28.09.2020 року, не свідчить про те, що указане посвідчення було нечинним станом на 28.09.2020. Позивач в судовому засіданні пояснив, що після того, як він 28.09.2020 дізнався про відсутність його у базі даних МВС, яку перевіряв відповідач Холод О.С. , він звернувся до найближчого сервісного центру МВС у м.Охтирка із заявою про внесення даних про наявне у нього посвідчення водія до такої бази, що і відбулось 30.09.2020 і зайвий раз свідчить про його дійсність.

Позивач не може нести відповідальність за невнесення отриманого ним в установленому порядку посвідчення водія серії НОМЕР_3 до Єдиного державного реєстру МВС.

За таких обставин, інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Холод О.С. всупереч вимогам статті 245 КУпАП не повно та необ`єктивно установив обставини справи, безпідставно зробив висновок про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху та прийняв протиправну постанову від 28.09.2020 року серії ЕАМ №3203644 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП, яке позивач не вчиняв.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, постанова серії ЕАМ №3203644 від 28.09.2020 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю у зв`язку з відсутністю у діях позивача події і складу указаного адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди суд виходить з таких мотивів.

Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 23 ЦК України).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 у справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій.

Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У позовній заяві представник позивача вказував на те, що моральна шкода ОСОБА_1 виражається в його необґрунтованому затриманні на 2 години, перенесенні сильного хвилювання, коли працівники поліції фактично звинувачили у тому, що він підробив документи, він вимушений був звертатись за захистом своїх прав, що за твердження позивача негативно вплинуло на стан його психічного та фізичного здоров`я.

Проте, суд вважає, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, наскільки душевні переживання були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. До позовної заяви не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння ОСОБА_1 сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, на що він посилається, чи інших втрат немайнового характеру саме відповідачами, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань.

Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Сам факт скасування судом оспорюваної позивачем постанови та констатація порушення прав позивача на переконання суду становитимуть достатню справедливу сатисфакцію.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат заявлених до відшкодування позивачем в сумі 420 грн. 80 коп. судового збору та 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (стаття 132 КАС України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач за вимогу про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення сплатив судовий збір в сумі 420,40 грн. Оскільки указана вимога підлягає задоволенню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Сумській області Департаменту патрульної поліції необхідно стягнути указану суму судового збору.

Частиною 7 статті 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представником позивача під час судового розгляду справи подано докази понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу: договір про надання правової допомоги від 29.09.2020 року; ордер серії СМ № 386, виданий 23.10.2020, додаток до Договору про надання правової допомоги підписаний 20.10.2020 про вартість години витраченого адвокатом часу 300 грн., та загальної суми гонорару за виконання доручення в сумі 2000 грн; акт приймання-передачу наданих послуг з правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги 29.09.2020 року; квитанції про оплату вказаних послуг в сумі 2000 грн.

Згідно з актом приймання-передачу наданих послуг, відповідно до умов договору про надання правової допомоги 29.09.2020 обсяг наданої правової допомоги складається з: надання консультації і роз`яснення, вивчення законодавства, узгодження правової позиції та підготовка позовної заяви на суму 1200 грн., ознайомлення представником з матеріалами справи 40 хв. - 200 грн., представництво інтересів клієнта в судовому засіданні 09.11.2020 з розрахунку витраченого часу 1 год. - 300 грн., в судовому засіданні 01.12.2020 з розрахунку витраченого часу 1 год. - 300 грн.

Відповідачі у відзиві посилались на не співмірність витрат позивача на професійну правничу допомогу з ціною позову у виді штрафу в сумі 510 грн. та їх необґрунтованість з огляду на незначну складність спору та здатність будь-якої особи з використання комп`ютерних технологій самостійно скласти відповідну заяву до суду.

З аналізу положень статті 134 КАС України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частини 5 статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частинами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проаналізувавши зроблений представником позивача розрахунок витрат на правову допомогу та наведений обсяг наданих послуг із зазначеним обсягом витраченого часу, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд вважає неспівмірним заявленого розміру витрат на правову допомогу із складністю справи, обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом, а тому розмір витрат на правничу допомогу необхідно зменшити до суми 900 грн., виходячи з достатності 3 год. часу на наведений в Акті від 01.12.2020 обсяг правової допомоги, у тому числі на участь у двох судових засіданнях тривалість яких до видалення суду до нарадчої кімнати не перевищила 1 год.

Керуючись положеннями статей 9, 139, 242 - 246, 254, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов СУМЦОВА Євгена Станіславовича, поданого в інтересах ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3203644 від 28.09.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу за частиною 2 статті 126 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу указаного адміністративного правопорушення - закрити.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Сумській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 00 коп. та 900 (дев`ятсот) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 02.12.2020 року.

Суддя М.В. Щербаченко