Справа № 300/91/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 300/91/19 пров. № А/857/9858/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,

представник позивача: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року у справі № 300/91/19 за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,-

суддя в 1-й інстанції Григорук О.Б.,

час ухвалення рішення 11 год. 57 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 13.07.2020,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 01.08.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2797 грн., з яких 2120 грн. за основним платежем, 530 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та 147 грн. нарахованої пені; № від 26.11.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 12110,12 грн., з яких 9688,09 за основним платежем та 2422,03 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 26.11.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 1009,17 грн., з яких 807,34 грн. за основним платежем та 201,83 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 01.08.2018, згідно якої недоїмка зі сплати єдиного внеску становить в розмірі 12236,28 грн.; рішення № від 01.08.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1264,68 грн..

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач в порушення норм податкового законодавства, зробив висновки про завищення позивачем у 2017 році валових витрат за рахунок включення до витрат сум придбаних товарно-матеріальних цінностей, які не було реалізовано станом на 31.12.2017, а також про обов`язок реєстрації платником ПДВ з підстав перевищення сукупної суми обсягу продажу за 12 календарних місяців понад 1 мільйон гривень.

Вважає, що норми Податкового кодексу України не визначають обов`язку фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування підтверджувати відповідність суми понесених витрат віднесенням до конкретного об`єкта витрат виключно в тій кількості, яка була використана платником податків в господарській діяльності, за результатами якої отримано дохід. Платник податку має право формувати валові витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, що в першу чергу має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Вважає, що до складу витрат позивачем віднесено витрати пов`язані з придбанням товарно-матеріальних цінностей, які були списані в зв`язку з протермінуванням товару, боєм, пошкодженням гризунами, втратою товарного вигляду, що підтверджується актом загальної інвентаризації цінностей від 26.07.2017, а тому оприбуткування товару та понесення витрат є належно підтвердженими.

Щодо обов`язкової реєстрації платником ПДВ зазначає, що сума боргу розрахунків із застосуванням РРО за мінусом ПДВ не перевищує 1 млн. грн., а тому рішення про обов`язок реєстрації платником ПДВ не відповідає фактичним обставинам справи та є протиправним.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 01.08.2018, №№, від 26.11.2018, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 01.08.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій № від 01.08.2018.

Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління ДПС в Івано-Франківській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ФОП ОСОБА_1 , як особа, що підлягає обов`язковій реєстрації платником податку на додану вартість, у порядку передбаченому статтями 180-183 Податкового кодексу України не подала до ДПІ у м.Івано-Франківську заяву, тобто не виконала свого обов`язку щодо реєстрації, а відтак несе відповідальність за ненарахування, несплату ПДВ на рівні зареєстрованого платника ПДВ.

Вважає, що згідно представлених для перевірки первинних документів (звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), контрольних стрічок, виданих накладних, виписок з банку про рух коштів на рахунках) ФОП ОСОБА_1 за період з 26.10.2016 по 31.05.2018 отримала дохід від здійснення господарської діяльності в розмірі, що перевищує 1000000 грн..

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Звертає увагу суду на те, що правовими нормами не передбачено обов`язок платника податків формувати у складі витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, витрати лише того періоду, коли визнані доходи від реалізації товарів, робіт, послуг.

Застереження про те, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені, яке. в свою чергу, передбачено пунктом 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248. разом зі статтею 134 Податкового кодексу України (об`єкт оподаткування) не розповсюджується на позивача як на фізичну особу-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування, оскільки оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначається статтею 177 Податкового кодексу України.

Щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» зазначає, що відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг. що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 1 83 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

При цьому вважає, що положення «без урахування податку на додану вартість» слід розуміти, як необхідність вирахування суми податку на додану вартість із загальної суми із здійснення операцій з постачання товарів, в іншому випадку вказане правове положення не матиме застосування, оскільки відповідні норми стосуються осіб, що не є платниками податку на додану вартість та відповідно не пов`язані з жодним іншим податком на додану вартість, окрім того, що сплачується ним при придбанні товарів (послуг).

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач - ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, перебуває на обліку в контролюючому органі, оподаткування доходів від провадження діяльності в період, що перевірявся (з 26.10.2016 по 31.05.2018), здійснювала на загальній системі оподаткування та була платником податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, податку з доходів найманих працівників, акцизного податку, платником військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Як платник податку на додану вартість не зареєстрована. Основний вид діяльності - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, єдиного внеску, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 26.10.2016 по 31.05.2018, за результатами якої складено акт від 12.07.2018 №582/09-19-13-05/ НОМЕР_1 (т.1 а.с.33-68).

Перевіркою встановлено порушення позивачем серед іншого вимог ст.164, п. 177.1, п.177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на доходи фізичних осіб, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 10011,50 грн., в тому числі за 2016 - в сумі 335,91 грн. та за 2017 - в сумі 9675,59 грн.; пп.1.4, пп.1.5 п.161 підрозділу 10 розділу XX, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст.164, п. 176.1 ст.176 ПКУ, в результаті чого недоутримано та неперераховано до бюджету військового збору з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 834,29 грн., в тому числі за 2016 - в сумі 27,95 грн. та за 2017 - в сумі 806,30 грн.; ч.4 ст. 4, ч.2 ч.5 ст. 7, ч.6 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено розмір єдиного внеску із суми нарахованого чистого оподатковуваного доходу, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 12236,28 грн., в т.ч. за 2016 - 410,56 грн., та за 2017 - 11825,72 грн.; п. 180.1 п.п.2 ст.180, п.181.1 ст.181, п.183.2, п.183.10 ст.183, п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п.п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок на додану вартість в сумі 2120 грн..

На підставі висновків акта перевірки 01.08.2018 відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення: № , № , № , № , а також рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1264,68 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.08.2018, згідно якої недоїмка зі сплати єдиного внеску становить в розмірі 12236,28 грн..

13.09.2018, за результатами розгляду скарги позивача, рішенням Державної фіскальної служби України за № 13973/П/99-99-11-02-02-25 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.08.2018 та рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 01.08.2018 залишено без змін, а скаргу позивача в частині оскарження вказаних виконавчих документів без задоволення.

Рішенням Державної фіскальної служби України за № 15960/П/99-99-11-02-01-14 від 17.10.2018 скаргу позивача в частині оскарження податкових повідомлень рішень від 01.08.2018 за № , № , № , № задоволено частково, податкові повідомлення-рішення від 01.08.2018 за № та № - залишено без змін, а податкові повідомлення рішення від 01.08.2018 за № , № в частині збільшення грошового зобов`язання, яке визначено на суму заниження загального оподатковуваного доходу за 2016 у сумі 1796,74 грн. скасовано, в іншій частині зазначені податкові повідомлення рішення залишено без змін.

26.11.2018 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 12110,12 грн., з яких 9688,09 за основним платежем та 2422,03 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення за № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 1009,17 грн., з яких 807,34 грн. за основним платежем та 201,83 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з позовом до суду про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зокрема виходив з того, що факт документального підтвердження витрат у періоді, який перевірявся податковим органом не заперечувався та відсутність таких документів в акті не зафіксована, а висновок податкового органу ґрунтується виключно з підстав не реалізації придбаних ТМЦ станом на 31.12.2017, доводи податкового органу щодо завищення ФОП ОСОБА_1 витрат на придбання ТМЦ у 2017 році на 53753,26 грн. є необґрунтованими.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 01.08.2018, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2797 грн., з яких 2120 грн. за основним платежем, 530 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та 147 грн. нарахованої пені суд зазначив, що сума акцизного податку не включається до складу доходу та витрат фізичної особи-підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Матеріалами справи підтверджується, що спір між сторонами в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 26 листопада 2018 року №, №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 1 серпня 2018 року №Ф-, рішення від 1 серпня 2018 року № виник з підстав віднесення позивачем до витрат у 2017 році витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, які не реалізовано станом на 31 грудня 2017 року, внаслідок чого відповідачем визначено позивачу грошове зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб, а також військового збору та донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і штрафні санкції.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 основну частину витрат, які безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, формувала за рахунок придбання алкогольних та тютюнових виробів, різних видів продуктів харчування, а також витрат на обслуговування РРО, на розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку та на оплату праці найманим працівникам.

За наслідками порівняння обсягів задекларованих валових витрат в деклараціях про майновий стан і доходи за 2016-2017 роки з видатковими накладними, банківськими виписками, актами наданих послуг (робіт), залишками товарно-матеріальних цінностей на 24 липня 2017 року (дата зняття з обліку РРО) та іншими документами, які були надані ФОП ОСОБА_1 до перевірки, встановлено їх завищення на 53753,26 грн. за 2017 рік.

Дане порушення виникло за рахунок завищення позивачем витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей у 2017 році на суму 53753,26 грн., які не було реалізовано станом на 31 грудня 2017 року.

В результаті зазначеного податковий орган вважав, що позивачем занижено чистий оподатковуваний дохід за 2017 рік в сумі 53753,26 грн., внаслідок чого ненараховано та неперераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2017 рік.

Позивач не заперечувала факт включення в 2017 році до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей на суму 53753,26 грн., які на кінець звітного періоду не були реалізовані та зазначала, що вони списані з підстав протермінування товару, розбиття, пошкодженням гризунами, втратою товарного вигляду та знаходяться на складі позивача, проте акти списання товарів під час перевірки відповідачу не надавались.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що списання товарно-матеріальних цінностей, витрати на придбання яких позивачем включено до витрат у 2017 році на суму 53753,26 грн., відбулось в 2018 році. Акти списання товарів позивачем для перевірки не надавались, однак такі долучені до матеріалів справи. Окрім того факт документального підтвердження зазначених витрат у періоді, який перевірявся податковим органом не заперечувався, відсутність таких документів в акті не зафіксована, відтак висновки податкового органу щодо завищення ФОП ОСОБА_1 витрат на придбання ТМЦ у 2017 році на 53753,26 грн. є необґрунтованими.

Відповідно до пп.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця (п.177.2 ст.177 ПК України).

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

За правилами пункту 177.4.5 статті 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Отже, до витрат, які враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця, включаються безпосередньо пов`язані з отриманням доходів витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності такої особи.

Під час перевірки контролюючим органом досліджені первинні документи, жодних питань та зауважень з приводу правильності складення та повноти документів не виникло, будь-які відомості щодо недоліків цих документів в акті перевірки відсутні.

Окрім того частину грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями № від 26.11.2018, № від 26.11.2018, рішення № від 01.08.2018 сформовано внаслідок виявленого податковим органом порушення ст. 164, п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України за 2016 рік, а саме невключення до загального оподатковуваного доходу суму податку за підакцизний товар 1796,74 грн., який був реалізований через РРО в розмірі 1866,18 грн..

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень № від 26.11.2018, № від 26.11.2018, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.08.2018, рішення № від 01.08.2018.

Повідомленням-рішенням № від 01.08.2018 позивачці збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2797 грн., з яких 2120 грн. за основним платежем, 530 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та 147 грн. нарахованої пені судом встановлено, що підставою для його прийняття став висновок контролюючого органу про те, що позивачем порушено вимоги п. 180.1 п.п.2 ст.180, п.181.1 ст.181, п.183.2, п.183.10 ст.183, п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п.п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України внаслідок нереєстрації платником податку на додану вартість, слід зазначити наступне.

Перевіркою встановлено, що обсяг розрахунків, здійснених платником із застосуванням РРО за період з 01.09.2016 по 31.07.2017 становить 1088532,70 грн.. Згідно наданих для перевірки первинних документів (звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), контрольних стрічок, виданих накладних, виписок з банку про рух коштів на рахунках) ФОП ОСОБА_1 у липні 2017 року досягнула обсяг виручки понад 1000000,00 грн., а саме 1093855,50 грн., однак не виконала визначеного законодавством обов`язку щодо реєстрації платником податку на додану вартість, а тому несе відповідальність за ненарахування, несплату ПДВ на рівні зареєстрованого платника ПДВ. Внаслідок зазначених порушень, перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість встановлено їх заниження в сумі 2120,00 грн., в тому числі за лютий 2018 року в сумі 2120 грн.

Обов`язок зареєструватися платником податку на додану вартість виникає у суб`єкта підприємницької діяльності за умови перевищення ним протягом останніх 12 календарних місяців виручки від здійснення операцій з постачання товарів/послуг понад 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що сума акцизного податку не включається до складу доходу чи витрат фізичної особи-підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування, оскільки акцизний податок є непрямим податком, що встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними ставками.

Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Згідно розрахуноку доходу позивача в періоді 2016-2017 роки сума одержаного її доходу, без врахування акцизного податку та податку на додану вартість склала 884022,87грн., що спростовує твердження відповідача щодо перевищення доходу позивача від здійснення операцій з постачання, сукупно у розмірі понад 1000000 грн., що в розумінні пункту 181.1 статті 181 ПК України є підставою для реєстрації позивача як платника податку на додану вартість.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідачем протиправно визначено ФОП ОСОБА_1 грошові зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2797,00 грн., з яких 2120,00 грн. за податковим зобов`язанням, 530,00 грн. за штрафними санкціями та 147,00 грн. пені.

Вказана обставина підтверджує протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 01.08.2018.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягали до задоволення

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ч.4 ст.229,ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року у справі № 300/91/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 03 грудня 2020 року.