Справа № 420/194/20
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 420/194/20
адміністративне провадження № К/9901/18678/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 420/194/20
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації, Голови Одеської обласної державної адміністрації Куцого Максима Васильовича про визнання протиправною бездіяльності, зобов?язання видати відповідний розпорядчий документ про призначення на посаду, зобов?язання укласти трудовий договір, відшкодування моральної шкоди, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року (головуючий суддя Токмілова Л.М.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2020 року (колегія суддів: головуючий суддя Семенюк Г.В., судді Домусчі С.Д, Шляхтицький І.О.),

ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору

1. Позивач звернувся до суду з позовом до Одеської обласної державної адміністрації, Голови Одеської обласної державної адміністрації Куцого Максима Васильовича, в якому просив:
1.1. визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної державної адміністрації та Голови Одеської обласної державної адміністрації Куцого Максима Васильовича, яка виявилась в непризначенні ОСОБА_1 на посаду директора Департаменту охорони здоров?я Одеської обласної державної адміністрації як такого, що пройшов конкурсний відбір на цю посаду;
1.2. зобов?язати Одеську обласну державну адміністрацію та Голову Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 видати відповідний розпорядчий акт про призначення ОСОБА_1 на посаду директора Департаменту охорони здоров?я Одеської обласної державної адміністрації як такого, що пройшов конкурсний відбір на цю посаду, та застосувати наслідки такого призначення до умов проходження державної служби;
1.3. зобов?язати Одеську обласну державну адміністрацію та Голову Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 укласти з ОСОБА_1 трудовий договір на посаду директора Департаменту охорони здоровя Одеської обласної державної адміністрації з 25 жовтня 2019 року;
1.4. стягнути на його користь з Одеської обласної державної адміністрації та Голови Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 заподіяну їхньою бездіяльністю матеріальну шкоду у розмірі 20000,00 гривень;
1.5. стягнути з Одеської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
2. Позов обґрунтовано тим, що з урахуванням факту успішно пройденої спеціальної перевірки, а також із зазначенням у листі Одеської обласної державної адміністрації того, що за діловими та особистими якостями, здобутим досвідом він здатний забезпечити належний рівень роботи на посаді директора Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації, позивач вважає, що повністю відповідає вимогам Положення про Департамент охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації. Вказує, що затягування процедури призначення на посаду з боку Одеської обласної державної адміністрації, Голови Одеської обласної державної адміністрації порушує право на державну службу, передбачене статтею 19 Закону України «Про державну службу». Зазначає, що з моменту завершення спеціальної перевірки та отримання Одеською обласною державною адміністрацією погодження Міністерства охорони здоров`я України щодо призначення минуло більш ніж 2 місяці, тому, на думку позивача, відсутність відповідних розпорядчих актів про призначення на посаду директора Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації є протиправною бездіяльністю з боку посадових осіб суб`єкта призначення, а саме: Голови Одеської обласної державної адміністрації Куцого М.В.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2020 року, у задоволенні цього позову відмовлено повністю.
3.1. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з відсутності порушення відповідачами правової процедури, зокрема, щодо не призначення ОСОБА_1 на посаду директора Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації як такого, що пройшов конкурсний відбір на цю посаду.
ІІІ. Касаційне оскарження
4. Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ці судові рішення та постановити нове судове рішення про задоволення його позову повністю.
4.1. В обґрунтування касаційної скарги вказує доводи, наведені ним у позовній заяві, та зазначає про помилковість, на його думку, висновків судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки суди неповно з?ясували обставини, що мають значення для справи, а висновки судів не відповідають обставинам справи. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суди вдалися до викривлення його змісту, не врахували, що 04 вересня 2019 року позивач звернувся із заявою про призначення на посаду директора Департаменту охорони здоров?я Одеської обласної державної адміністрації. Саме з цього моменту розпочалась процедура реалізації права позивача на призначення на посаду. Зазначає про помилковість висновків судів попередніх інстанцій про втрату ним права на призначення на вказану посаду у зв?язку зі спливом річного строку та вважає такі висновки довільним тлумаченням статті 29 Закону України «Про державну службу».
4.2. Вказує, що суд апеляційної інстанції замість оцінки його доводів щодо порушеного права вдався до викривлення їх змісту, оскільки, на його думку, умова призначення позивача на посаду державної служби, що визначена у гіпотезі статті 29 Закону виконана, а саме: посада директора Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації стала вакантною до спливу річного терміну з дня проведення конкурсу. Вважає, що після подання ним заяви 04 вересня 2019 року про призначення на вказану посаду правовідносини між сторонами трансформувалися та розпочалась процедура, визначена законодавством про державну службу, щодо призначення позивача на посаду, а саме: проходження перевірок відповідно до Закону України «Про очищення влади» та Закону України «Про запобігання корупції», отримання погодження від Міністерства охорони здоров`я України відповідно до закону України «Про місцеві державні адміністрації».
4.3. Вважає, що отримавши позитивні висновки за результатами проходження позивачем перевірок та погодження, у відповідачів були всі необхідні та визначені законом документи для призначення позивача на посаду, проте дії щодо його призначення протиправно не вчинялись, а також йому не надавалось жодних змістовних пояснень щодо причин такої бездіяльності.
4.4. Наголошує, що оскільки процедура проходження ним відповідних перевірок тривала після 12 вересня 2019 року, вказане додатково підтверджує визнання відповідачами права позивача на призначення на посаду директора Департаменту і після 12 вересня 2019 року. Вважає протиправною бездіяльність відповідачів, які 10 грудня 2019 року надали йому відповідь про те, що рішення про призначення на посаду державної служби приймається за результатами спеціальної перевірки, в той час, коли вже більше місяця було наявне погодження Міністерства та за два місяці до надання цієї відповіді отримано позитивні результати спеціальної перевірки щодо нього.
4.5. Також зазначає про те, що, незважаючи на те, що стаття 29 Закону України «Про державну службу» має іншу редакцію та процедуру призначення змінено, однак річний строк на повторне призначення переможця конкурсу на посаду державної служби залишився, а тому вирішення питання правильного застосування положень цієї статті матиме значення для розгляду спорів щодо реалізації відкладеного права на повторне визначення переможця конкурсу на посаду державної служби у майбутньому.
4.6. Крім цього, позивач звертає увагу, що оскільки він подав відповідну заяву про призначення на посаду з дотриманням усіх вимог законодавства, ця заява прийнята та він пройшов усі необхідні перевірки та отримав погодження, така поведінка Одеської обласної державної адміністрації надавала йому всі підстави очікувати призначення на посаду. Втім, відповідачі як органи влади в спірних правовідносинах фактично не дотримались своїх обіцянок та не виправдали його пробуджених очікувань.
4.7. Зауважує про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо мотивування судового рішення та надання оцінки кожному доказу з зазначенням мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, чим порушено його право на справедливий суд.
4.8. Наполягає, що звертав увагу судів першої та апеляційної інстанцій на те, що позивач у річний строк звернувся із заявою про призначення та річний строк реалізації відкладеного права на призначення на посаду не може включати в себе саму процедуру призначення, таке право не може припинитися під час здійснення процедури призначення (проходження відповідних перевірок) у зв`язку із спливом річного строку, однак ці доводи залишилися без оцінки суду апеляційної інстанції.
4.9. Крім цього, звертає увагу Суду на те, що розпорядження про припинення Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації фактично не реалізоване, а тому не створює правових наслідків.
IV. Встановлені судами фактичні обставини справи
5. 07 серпня 2018 року Розпорядженням Голови обласної державної адміністрації № 890/А-2018 оголошено конкурс на посаду директора Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації (далі Департамент).
6. Результати конкурсу оприлюднено 11 вересня 2018 року, переможцем конкурсу визначено ОСОБА_3 , другим за результатами конкурсу ОСОБА_1 .
7. 21 серпня 2019 року Розпорядженням виконуючого обов`язки голови обласної державної адміністрації № 98/к-2019 ОСОБА_3 звільнено з посади директора Департаменту.
8. 23 серпня 2019 року ОСОБА_1 повідомлений про відкриття вакансії на посаду директора Департаменту.
9. 04 вересня 2019 року ОСОБА_1 подано до Одеської обласної державної адміністрації заяву про призначення та документи передбачені приписами Закону України «Про очищення влади».
10. 08 жовтня 2019 року обласною державною адміністрацією направлено до Міністерства охорони здоров`я України документи щодо погодження призначення ОСОБА_1 на посаду Директора.
11. 25 жовтня 2019 року листом Міністерства охорони здоров`я України № 11.3-14/43446/2-1930.10.2019 року відповідача повідомлено про погодження призначення ОСОБА_1 на посаду директора Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації за умови дотримання вимог законодавства (а.с. 18).
12. 12 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеської обласної державної адміністрації із заявою від 06 листопада 2019 року, до якої додавалась заява від 01 листопада 2019 про призначення його на посаду директора Департаменту.
13. 10 грудня 2019 року листом № Т-25253-1.1-2538 відповідач надав відповідь за результатами розгляду заяви, згідно якої вказав, що рішення про призначення на посаду державної служби приймається за результатами спеціальної перевірки.
14. 19 грудня 2019 року позивач звернувся до обласної державної адміністрації із заявою від 16 грудня 2019 року, до якої додавалась заява від 06 грудня 2019 року та копія листа Нацагентства державної служби від 11 грудня 2019 року №9164/13/19.
15. 08 січня 2020 року листом Одеської обласної державної адміністрації № Т-25640-1.1-44 надано позивачу відповідь за результатами розгляду цих заяв, за змістом якої зазначено, що відповідно до розпорядження голови Одеької обласної державної адміністрації від 09 грудня 2019 року №1462/А-2019 та керуючись статтею 5 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та статті 104 Цивільного кодексу України головою обласної державної адміністрації прийнято рішення про припинення Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації та утворення Департаменту охорони здоров`я та розвитку спорту Одеської обласної державної адміністрації як самостійного структурного підрозділу облдержадміністрації із статусом юридичної особи публічного права. Розпорядженням в.о. голови облдержадміністрації від 21 грудня 2019 року №1563/А-2019 «Про утворення комісій з припинення» утворена комісія з припинення Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації.
16. Не погоджуючись з бездіяльністю відповідачів щодо відсутності відповідних розпорядчих актів про призначення на посаду директора Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації, позивач звернувся до суду з цим позовом.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
17. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18. Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
19. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
20. За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
21. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави та суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» (далі Закон).
22. Статтею 5 Закону визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
23. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
24. Порядок проведення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби визначений у Главі 2 Закону України «Про державну службу».
25. Відповідно до статті 29 цього Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що другий за результатами конкурсу кандидат на зайняття вакантної посади державної служби має право на призначення на таку посаду протягом одного року з дня проведення конкурсу, якщо посада стане вакантною, а також у разі, якщо переможець конкурсу відмовився від зайняття посади або йому відмовлено у призначенні на посаду за результатами спеціальної перевірки.
26. Інформація про те, що відповідна посада стала вакантною, повідомляється другому за результатами конкурсу кандидату протягом п`яти календарних днів.
27. Порядок призначення на посаду державно служби встановлений Главою 3 Закону України «Про державну службу», зокрема визначено умови та порядок призначення на посади державної служби, які мають застосовуватись і щодо призначення відповідно до абзацу першого частини першої статті 29 Закону України «Про державну службу» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
28. Частиною четвертою статті 31 Закону встановлено, що рішення про призначення або про відмову у призначенні на посаду державної служби приймається за результатами спеціальної перевірки відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та за результатами перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади». Ця норма є імперативною.
29. Загальні засади проведення спеціальної перевірки осіб, що претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, визначено статтями 56 - 58 Закону.
30. Процедури проведення спеціальної перевірки закріплені в Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, і внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 171 від 25 березня 2015 року (далі Порядок № 171).
31. Відповідно до частини першої статті 56 Закону та пункту 1 Порядку № 171 спеціальна перевірка проводиться лише щодо осіб, які претендують на зайняття певних посад. Зокрема, в місцевих державних адміністраціях та їх структурних підрозділах це посади голови обласної державної адміністрації, його першого заступника та заступників, голови районної державної адміністрації; державних службовців, які обіймають посади категорії «Б».
32. Згідно з пунктом 3 Порядку № 171 організація проведення спеціальної перевірки покладається на керівника (заступника керівника) органу державної влади або його апарату. Для забезпечення організації проведення спеціальної перевірки керівник державного органу може визначити відповідальний структурний підрозділ.
33. Типовим положенням про службу управління персоналом державного органу, затвердженим наказом Нацдержслужби від 03 березня 2016 року № 47, на службу управління персоналом (або на особу, яка її представляє) покладена функція проведення спеціальної перевірки.
34. Відповідно до пункту 6 Порядку № 171 спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою претендента на посаду на її проведення за формою згідно з додатком 1, яка подається разом із заявою про призначення.
35. У разі конкурсного добору згода подається протягом трьох днів з дати одержання кандидатом повідомлення про результати конкурсу.
36. У разі ненадання згоди претендента на посаду спеціальна перевірка не проводиться і питання про призначення на відповідну посаду не розглядається.
37. Згідно із пунктом Порядку № 171 спеціальна перевірка проводиться у строк, що не перевищує 25 календарних днів з дати надання згоди на її проведення.
38. Пунктом 8 Порядку № 171 встановлено, що для проведення спеціальної перевірки претендент на посаду подає до відповідного органу: 1) письмову згоду на проведення спеціальної перевірки; 2) автобіографію; 3) копію паспорта громадянина України; 4) копії документів про освіту, вчені звання та наукові ступені; 5) медичну довідку про стан здоров`я за формою, затвердженою МОЗ, щодо перебування на обліку в психоневрологічних або наркологічних закладах охорони здоров`я; 6) копію військово-облікового документа: для призовника посвідчення про приписку до призовної дільниці; для військовозобов`язаного військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного; для військовослужбовця посвідчення особи військовослужбовця; 7) довідку про допуск до державної таємниці (у разі його наявності); 8) заяву, передбачену частиною першою статті 6 Закону України «Про очищення влади».
39. Претендент на посаду в новоутвореному державному органі до моменту утворення у такому органі структурного підрозділу, відповідального за проведення спеціальної перевірки, для проведення перевірки подає документи, зазначені у підпунктах 1-8 цього пункту, до Нацдержслужби.
40. Претендент на посаду подає декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порядку, визначеному частиною першою статті 45 Закону України Про запобігання корупції, до Національного агентства.
41. Згідно з пунктом 9 Порядку № 171 перевірка відомостей щодо претендента на посаду під час проведення спеціальної перевірки проводиться:
1) ДСА щодо наявності в Єдиному державному реєстрі судових рішень відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності;
2) МВС щодо наявності судимості, її зняття, погашення;
3) Мін`юстом і НКЦПФР щодо наявності в особи корпоративних прав;
4) Мін`юстом щодо наявності в Єдиному державному реєстрі осіб, щодо яких застосовано положення Закону України Про очищення влади, відомостей про претендента на посаду;
5) Національним агентством щодо наявності в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, відомостей про претендента на посаду, а також щодо достовірності відомостей, зазначених особою у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік;
6) МОЗ, відповідним органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурним підрозділом обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації щодо відомостей про стан здоров`я претендента на посаду (в частині перебування на обліку в психоневрологічних або наркологічних закладах охорони здоров`я);
7) МОН, відповідним органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурним підрозділом обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації, центральним органом виконавчої влади, якому підпорядкований навчальний заклад, керівником навчального закладу щодо освіти, наявності у претендента на посаду наукового ступеня, вченого звання;
8) СБУ щодо наявності в особи допуску до державної таємниці, а також щодо відношення особи до військового обов`язку (в частині персонально-якісного обліку військовозобов`язаних СБУ);
9) Міноборони щодо відношення особи до виконання військового обов`язку (стосовно військовослужбовців Збройних Сил), військовими комісаріатами Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя щодо відношення особи до виконання військового обов`язку (крім випадків персонально-якісного обліку військовозобов`язаних СБУ, Служби зовнішньої розвідки);
10) Служба зовнішньої розвідки щодо відношення особи до виконання військового обов`язку (у разі перебування військовозобов`язаного на персонально-якісному обліку в Службі зовнішньої розвідки).
З метою проведення перевірки відомостей про особу або достовірності поданих документів до проведення спеціальної перевірки можуть залучатися інші центральні органи виконавчої влади або спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.
42. Відповідно до пункту 10 Порядку № 171 не пізніше наступного дня після одержання письмової згоди претендента на посаду на проведення спеціальної перевірки державний орган надсилає до відповідних державних органів або до їх територіальних органів (за наявності) запит про перевірку відомостей щодо претендента на посаду за формою, затвердженою додатком 2 до Порядку № 171.
VI. Позиція Верховного Суду
43. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.
44. Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
45. Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв?язку з тим, що, на думку позивача, відповідачі допусти протиправну бездіяльність стосовно нього, яка виразилась у непризначенні його на посаду директора Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації як такого, що пройшов конкурсний відбір на цю посаду та має відкладене право бути на неї призначеним.
46. Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та вирішуючи питання щодо правильності застосування цими судами норм чинного законодавства, Верховний Суд виходить з такого.
47. Суди попередніх інстанцій встановили, що розпорядженням Голови обласної державної адміністрації від 07 жовтня 2018 року № 890/А-2018 оголошено конкурс на посаду директора Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації (далі Департамент).
48. Результати конкурсу оприлюднено 11 вересня 2018 року, переможцем конкурсу визначено ОСОБА_3 , другим за результатами конкурсу ОСОБА_1 .
49. Однак, розпорядженням виконуючого обов`язки голови обласної державної адміністрації від 21 серпня 2019 року № 98/к-2019 ОСОБА_3 звільнено з посади директора Департаменту.
50. У зв`язку з цим, а також враховуючи, що звільнення останньої відбулось протягом одного року з дня проведення конкурсу, 23 серпня 2019 року ОСОБА_1 як такому, що пройшов конкурсний відбір та визнаний другим за результатами конкурсу, направлено повідомлення про відкриття вакансії на посаду директора Департаменту.
51. У відповідь на це повідомлення позивач 04 вересня 2019 року подав до Одеської обласної державної адміністрації заяву про призначення його на посаду та документи, що передбачені приписами Закону України «Про очищення влади».
52. Суди встановили, що, отримавши вказані документи, Одеська обласна державна адміністрація ініціювала проведення стосовно позивача спеціальної перевірки, результати проходження якої відповідно до норм чинного законодавства є підставою для прийняття суб`єктом призначення рішення про призначення на посаду державної служби.
53. Крім цього, Одеською обласною державною адміністрацією направлено до Міністерства охорони здоров`я України документи щодо погодження призначення ОСОБА_1 на посаду директора вказаного Департаменту.
54. Втім, позивач на цю посаду призначений не був. Саме ця обставина стала підставою для його звернення до суду з цим позовом.
55. Водночас, суть спору в цій справі зводиться до тлумачення приписів статті 29 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, позаяк ОСОБА_1 наполягає на помилковості тверджень відповідачів, що зі спливом річного строку після проходження ним конкурсу він втратив право бути призначеним на посаду, щодо якої його визнано другим за результатами конкурсу. Позивач вважає такі доводи довільним тлумаченням відповідачами змісту статті 29 Закону, що потягло порушення його прав та інтересів.
56. Враховуючи вказане Верховний Суд зазначає таке.
57. Відповідно до статті 29 цього Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що другий за результатами конкурсу кандидат на зайняття вакантної посади державної служби має право на призначення на таку посаду протягом одного року з дня проведення конкурсу, якщо посада стане вакантною, а також у разі, якщо переможець конкурсу відмовився від зайняття посади або йому відмовлено у призначенні на посаду за результатами спеціальної перевірки.
58. 19 вересня 2019 року Верховною Радою України прийнято Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади, який набрав чинності 25 вересня 2019 року.
59. Цим Законом внесено зміни до Закону України «Про державну службу», зокрема, статтю 29 викладено в новій редакції.
60. Статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
61. Отже, процедура, щодо вступу на державну службу, її проходження та припинення, що розпочалася до набрання чинності унесених змін до Закону України «Про державну службу», повинна бути завершена згідно норм, які діяли на той час.
62. Рішення про призначення або про відмову у призначенні на посаду державної служби за правилами законодавства, яке було чинним у спірний період, приймалося за результатами спеціальної перевірки відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та за результатами перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади» (частина четверта статті 31 Закону України «Про державну службу»).
63. Згідно із частиною другою статті 58 Закону України «Про запобігання корупції» рішення про призначення (обрання) або про відмову у призначенні (обранні) на посаду, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, приймалося після проведення спеціальної перевірки.
64. Виходячи з системного аналізу норм законодавства України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, Верховний Суд зазначає, що призначення на посаду державної служби відбувається шляхом видання визначеним законом суб`єктом призначення акту про призначення на посаду, який відповідно до статті 33 Закону України «Про державну службу» приймається у вигляді указу, постанови, наказу (розпорядження), рішення, залежно від категорії посади, відповідно до законодавства.
65. Враховуючи, крім викладеного, правила статті 29 Закону України «Про державну службу», за якою другий за результатами конкурсу кандидат на зайняття вакантної посади державної служби має право на призначення на таку посаду протягом одного року з дня проведення конкурсу, Верховний Суд наголошує, що конструкція означеної правової норми дає підстави для безальтернативного висновку про те, що таке право другий за результатами конкурсу кандидат має лише у випадку, якщо протягом одного року з дня проведення конкурсу відповідний суб`єкт призначення прийняв акт про його призначення на посаду.
66. Втім, за правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
67. Як вже було вказано, нормами чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства України процедура призначення на посаду державної служби передбачала обов`язкове проведення щодо таких осіб спеціальної перевірки відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади». Крім цього, було визначено право суб`єкта призначення прийняти рішення, зокрема про призначення на посаду державної служби за результатами таких перевірок.
68. Отже, у відповідачів як роботодавців/суб`єктів призначення правові підстави для прийняття акту про призначення позивача на посаду державної служби виникли виключно після отримання результатів означених перевірок.
69. Водночас, правила статті 29 Закону України «Про державну службу» встановлюють граничний строк наявності такого права у суб`єкта призначення щодо особи, визначеної другим кандидатом за результатами конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби, а саме: протягом одного року з дня проведення конкурсу.
70. Чинне законодавство визначає цей строк як присічний, не передбачає випадків та підстав для його продовження, а також винятків із цього правила.
71. Таким чином, Верховний Суд резюмує, що правова процедура, яка є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади, встановлює чітку послідовність дій із зазначенням способів і методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.
72. В спірних правовідносинах суди попередніх інстанцій встановили, що станом на день закінчення річного строку з дня проведення конкурсу на посаду державної служби, за результатами якого позивача визначено другим, результатів перевірок відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та Закону України «Про очищення влади», а також погодження Міністерства охорони здоров`я України щодо призначення позивача не було.
73. За цих обставин Верховний Суд зазначає про відсутність у такому випадку у відповідачів повноважень приймати акт про призначення позивача на посаду в період цього річного строку з причини відсутності означених результатів, а також про відсутність підстав для прийняття такого акту після отримання результатів з підстав закінчення визначеного законом річного строку.
74. Отже, Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про недопущення відповідачами в спірних правовідносинах протиправної бездіяльності стосовно позивача, а також про необгрунтованість вимог його позову та відсутність підстав для його задоволення повністю, оскільки решта вимог є похідними.
75. Доводи касаційної скарги про те, що 04 вересня 2019 року позивач звернувся із заявою про призначення на посаду директора Департаменту охорони здоров?я Одеської обласної державної адміністрації і саме з цього моменту розпочалась процедура реалізації права позивача на призначення на посаду Верховний Суд вважає безпідставними, оскільки вони суперечать нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини.
76. Водночас, Верховний Суд звертає увагу на те, що законодавство про державну службу в редакції, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не містить поняття «початку процедури реалізації права на призначення на посаду державної служби», а також не містить норм, які б вказували на існування такої стадії в цій процедурі. Крім того, це законодавство не ставить у залежність подання особою заяви про призначення на посаду державної служби в межах річного строку, визначеного статтею 29 Закону України «Про державну службу», до наявності у такої особи у подальшому, зокрема після спливу вказаного річного строку, права на таке призначення чи підстав у суб`єкта призначення видати акт про її призначення на посаду.
77. З аналогічних підстав Верховний Суд вважає безпідставним твердження позивача про те, що з час у подання ним такої заяви відносини трансформувалися та розпочалась процедура, визначена законодавством про державну службу, щодо призначення його на посаду та у відповідача наявний обов`язок здійснити таке призначення.
78. Також Верховний Суд зазначає про критичне сприйняття доводів позивача про те, що розпорядження про припинення Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації фактично не реалізоване, а тому не створює правових наслідків. Верховний Суд звертає увагу, що указана обставина не впливає на правовідносини, що виникли між сторонами, виходить за межі предмету дослідження в цій справі, а тому не потребує надання оцінки Судом.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
79. Вказані у касаційній скарзі підстави відкриття касаційного провадження, під час касаційного перегляду судових рішень судів попередніх інстанцій підтвердились.
80. Отже, Верховний Суд резюмує, що статтею 29 Закону України «Про державну службу» встановлено граничний строк наявності у суб`єкта призначення, протягом якого він має право прийняти акт/рішення про призначення на посаду державної служби щодо особи, визначеної другим кандидатом за результатами конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби, а саме: протягом одного року з дня проведення конкурсу.
81. За цих обставин, Верховний Суд резюмує, що в межах розгляду цієї справи суди попередніх інстанцій правильно перевірили вимоги та підстави позову на предмет наявності у відповідачів повноважень щодо винесення рішення про призначення позивача на посаду державної служби в спірних правовідносинах в розумінні положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
82. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, оскільки за правилами Кодексу адміністративного судочинства України об?єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
83. Отже, Верховний Суд зазначає про помилкове розуміння позивачем змісту судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та обґрунтувань суду, які вказують на мотиви прийняття оскаржуваних рішень.
84. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки позивачем встановлених обставин справи та вказують на його суб`єктивне розуміння норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, а також про його власне бачення результату вирішення справи, яке не ґрунтується на вимогах закону.
85. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
86. Крім цього, у контексті оцінки решти доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
87. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
88. За змістом частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
89. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
VIІ. Судові витрати
90. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2020 року залишити без задоволення.
2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2020 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. А. Губська

Судді М.В. Білак

Ж.М. Мельник-Томенко