Справа № 400/4863/20
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 р. № 400/4863/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Шмідта, 16, корпус А, м. Очаків, Миколаївська область, 57508

про:визнання незаконними та скасування постанов від 18.02.2019, від 19.02.2019, від 25.02.2019 ВП № 58463344,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконною та скасування постанови від 18.02.2019 про арешт коштів боржника, 19.02.2019 постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 196911,14грн., постанову від 25.02.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП № 58463344 та стягнення на користь держави виконавчий збору в сумі 196911,14грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що законних підстав для прийняття постанови про арешт коштів у державного виконавця не було. Сума виконавчого збору у першій постанові на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 196911,14грн. і сума у постанові від 25.02.2019 -196911,14 на користь держави не відрізняються, тобто жодної копійки не було стягнуто державним виконавцем на користь стягувача, тому у державного виконавця не було правових підстав для стягнення виконавчого збору. Підстави стягнення виконавчого збору передбачені ст.27 Закону України « Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавчий збір стягується у розмірі 10% суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу. При стягненні виконавчого збору відповідно до ч.3 ст.40 ЗУ №1404 без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Відповідач, надав суду відзив на позовну заяву, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки всі постанови державним виконавцем винесені на підставі норм Закону України « Про виконавче провадження».

У відповіді на відзив позивач зазначив, що державним виконавцем не було виконано жодної дії на користь стягувача. Також ЗУ «Про виконавче провадження»(ст.27) передбачено, що виконавчий збір стягується в частині, що була стягнута або повернена стягувачу. Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 18.02.2022, що показує намір державного виконавця отримати у майбутньому подвійну винагороду.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України). Дослідив докази, суд встановив:

03.07.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса №2190 від 10.04.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» загальну заборгованість в сумі 1969111,35грн.

30.10.2018 державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника на рахунках, що містяться в філії АТ «Імексбанк» м. Миколаїв.

30.10.2018 державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника на рахунках, що містяться в Філії-Миколаївського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Миколаїв.

15.02.2019 надійшла заява стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення виконавчого документа стягувачу.

18.02.2019 державним виконавцем була винесена постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ст.37,ч.3 ст.40 Закону України « Про виконавче провадження». В постанові зазначено, що боржником не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження постанови виокремити в окреме провадження.

19.02.2019 державний виконавець прийняв постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 196911,14грн. на підставі ст.ст.3,27,40 Закону України « Про виконавче провадження».

25.02.2019 державний виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58463344 про примусове виконання постанови № б/н від 19.02.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 196911,14грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до ст.3 Закону України « Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Згідно зі ст.56 Закону України « Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ, постанова про стягнення виконавчого збору у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Окрім цього, відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

На підставі пункту восьмого Розділі 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1,3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

18.02.2019 державний виконавець прийняв постанову про повернення стягувачу виконавчого документа без виконання та наступного дня-19.02.2019 прийняв постанову від 19.02.2019 про стягнення з боржника виконавчого збору, як то передбачено ч.3 ст.40 Закону України « Про виконавче провадження». Постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає виконанню відповідно до вимог Закону України « Про виконавче провадження».

Стосовно посилань позивача , що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника сум заборгованості, суд відноситься носиться критично, оскільки відповідно до статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Частина друга статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28 серпня 2018 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Отже, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

Оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору прийнята 19.02.2019.

Також, помилковим є посилання позивача на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 18.04.2018, провадження 61-1788св17 з огляду на те, що постанова про стягнення виконавчого збору у вказаній справі були прийняті до внесення змін до ст.27 Закону № 1404-VIII.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Відтак, постанова про стягнення виконавчого збору від 19.02.2019 та постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2019 винесена відповідно до норм статей 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження", прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про виконавче провадження"(аналогічна позиція висловлена у постанові ВС від 26.06.2010 по справі № 360/3324/19).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 18.02.2019, оскільки у державного виконавця не було правових підстав для арешту коштів боржника.

Але в матеріалах справи та наданих відповідачем документах є дві постанови про арешт коштів боржника від 30.10.2018 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса та постанова про арешт коштів боржника від 19.02.2020, яка прийнята для забезпечення виконання виконавчого провадження, яке відкрито 25.02.2019 з примусового виконання постанови від 19.02.2019 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Для забезпечення реального виконання виконавчого документа державний виконавець наділений повноваженнями накладати арешт на кошти боржника в банках, тому позивач всупереч ст.77 КАС України не довів суду в чому полягає протиправність та яка саме постанова про арешт коштів боржника є протиправною.

Відповідно до ч.6 ст.27 Закону України « Про виконавче провадження» у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання, тому подвійне виконання виконавчого збору, як позивач зазначає у відповіді на відзив, відбутися не може.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Шмідта, 16, корпус А,Очаків, м. Миколаївська область, 57508, ідентифікаційний код 34993529) про визнання незаконними та скасування постанов від 18.02.2019, від 19.02.2019, від 25.02.2019 ВП № 58463344 - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Апеляційна скарга подається в порядку, визначеному ст. 297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко