Справа № 488/4723/16-а
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 488/4723/16-а

адміністративне провадження № К/9901/21093/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Желєзного І.В.,

суддів: Шарапи В.М., Чиркіна С.М.

розглянув у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області

на постанову Корабельного районного суду міста Миколаєва у складі головуючого судді Селіщевої Л.І. від 14.02.2017 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Потапчука В.О., суддів Шеметенко Л.П., Семенюка Г.В. від 18.04.2017

у справі № 488/4723/16-а

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва, правонаступник якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва, правонаступником якого є Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області, (далі також - відповідач), в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив: визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва щодо відмови у перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва від 16.12.2016 № 56/2, яким вирішено вважати недоцільним проведення ОСОБА_1 перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.12.2016 з урахуванням розміру, вказаного у довідці №8-11/64/2016 від 05.12.2016 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданій Апеляційним судом Миколаївської області.

2. Постановою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 14.02.2017, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017, позов задоволено: визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва від 16.12.2016 № 56/2 про недоцільність проведення ОСОБА_1 перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.12.2016 з урахуванням розміру, вказаного у довідці №8-11/64/2016 від 05.12.2016 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданій Апеляційним судом Миколаївської області; стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

3. У травні 2017 року від Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області (який є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва) до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга на постанову Корабельного районного суду міста Миколаєва від 14.02.2017 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

4. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.05.2017 відкрито касаційне провадження у справі.

5. У подальшому справу передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі підпункту 1 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03.10.2017 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів").

6. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2019 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів: Шарапи В.М., Чиркіна С.М.

7. Ухвалою Верховного Суду від 01.12.2020 замінено відповідача у справі на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області .

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23.09.2016 позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Миколаївської області на підставі Постанови Верховної Ради України № 1515-VIII від 08.09.2016 у відставку.

9. З 24.09.2016 ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, розмір якого становить 21436,80 грн, що підтверджено повідомленням управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва.

10. Згідно з довідкою про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 8-11/64/2016 від 05.12.2016, виданою Апеляційним судом Миколаївської області, з 01.12.2016 заробітна плата, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 28160,00 грн.

11. 05.12.2016 у зв`язку із зміною з 01.12.2016 грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного утримання.

12. 16.12.2016 рішенням управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва № 56/2 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці із посиланням на Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011, згідно зі статтею 2 якого максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, до 31.12.2017, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не може перевищувати 10740,00 гривень.

13. Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

14. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач оскаржуваним рішенням порушує його право на належне соціальне забезпечення.

15. Відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що відповідно до діючого законодавства на момент звернення ОСОБА_1 щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання максимальний розмір такого не міг перевищувати 10740,00 грн, а оскільки сума щомісячного довічного грошового утримання позивача є більшою за вказаний розмір, тому йому було відмовлено у проведенні такого перерахунку у зв`язку з його недоцільністю.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

16. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність, положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011, якими було звужено обсяг права на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Крім того, відповідно до абзацу 2 пункту 4 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання». З урахуванням викладеного, відмова у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою позивача є протиправною та порушує право позивача на досягнутий рівень гарантій незалежності суддів.

17. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив також з того, що посилання пенсійних органів на зміни у законодавстві, а саме на набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 та втрату чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VII від 07.07.2010, на Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011, є недопустимим з огляду на рішення Конституційного Суду України, якими встановлено безумовну гарантію щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та неможливість обмеження права подальшого перерахунку розміру такого утримання.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

18. Відповідач у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що судами не враховано, що Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 стосувалось виключно положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010. Натомість щомісячне довічне грошове утримання позивача перераховується відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, враховуючи положення статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011. На момент звернення позивача до відповідача щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання максимальний розмір такого не міг перевищувати 10740,00 грн, а оскільки сума щомісячного довічного грошового утримання позивача є більшою за вказаний розмір, тому йому було відмовлено у проведенні такого перерахунку у зв`язку з його недоцільністю. Також суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо стягнення з відповідача судового збору на користь позивача, оскільки таке матиме наслідком нецільове використання бюджетних коштів.

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

19. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.

20. Згідно з приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

21. Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

22. Відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 48 та частини шостої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 (далі також - Закон № 2453-VI, в редакції, чинній на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання) незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

23. Аналогічні положення закріплені у статті 48 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі також - Закон № 1402-VІІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

24. Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

25. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

26. У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

27. Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).

28. З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

29. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, № 686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, від 22.10.2020 у справі №420/1234/19.

30. Колегія суддів зауважує, що Конституція України у частині другій статті 19 закріплює правило, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

31. Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

32. Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.

33. Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач з 24.09.2016 отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

34. 05.12.2016 у зв`язку із зміною з 01.12.2016 грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного утримання.

35. Однак 16.12.2016 рішенням управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва № 56/2 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці із посиланням на статтю 2 Закону України №3668-VI від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

36. Водночас, колегія суддів зауважує, що стаття 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 (на яку посилався відповідач, обґрунтовуючи оскаржуване позивачем рішення та касаційну скаргу), яка, зокрема, передбачала, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, не може перевищувати 10740,00 гривень втратила чинність в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, як така, що є неконституційною, на підставі Рішення Конституційного Суду №3-рп/2013 від 03.06.2013.

37. Щодо доводів відповідача, викладених у касаційній скарзі, про те, що рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 щодо обмеження щомісячного довічного грошового утримання граничним розміром стосуються саме Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010, натомість щомісячне довічне грошове утримання позивача перераховується відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, тому враховуються положення статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011, колегія суддів зазначає наступне.

38. Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015.

39. Конституційний Суд України у вказаному рішенні зазначив, зокрема, такий порядок його виконання частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII.

40. Таким чином, на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці частина третя статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №1292-VIII від 12.02.2015 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 (справа № 1-8/2016) передбачала, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

41. 30.09.2016 набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016.

42. Відповідно до частини четвертої статті 142 вказаного Закону у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

43. На підставі статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» № 928-VIII від 25.12.2015 з 01.12.2016 підвищено розмір мінімальної заробітної плати, а відтак з 01.12.2016, як наслідок, підвищилась заробітна плата судді - грошове утримання судді, який працює на відповідній посаді, тому у позивача виникло право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці також з 01.12.2016.

44. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №127/16570/17.

45. На час звернення позивача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 не передбачав обмеження щомісячного довічного грошового утримання; Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 втратив чинність; стаття 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 діяла в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015. На час прийняття (24.12.2015) та набрання чинності (01.01.2016) Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010, а Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 ще не було прийнято, а відтак немає підстав вважати, що дія положень статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 також поширювалася і на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016.

46. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №401/3986/16-а (2-а/401/31/17).

47. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про помилковість доводів відповідача, що на момент звернення позивача до нього щодо перерахунку щомісячного грошового утримання максимальний розмір такого не міг перевищувати 10740,00 грн, а відтак, враховуючи, що з 01.12.2016 у позивача виникло право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів також погоджується з висновками судів щодо наявності підстав для задоволення позову.

48. Щодо доводів касаційної скарги про неврахування судами тієї обставини, що стягнення з відповідача на користь позивача судового збору матиме наслідком нецільове використання бюджетних коштів, колегія суддів зазначає наступне.

49. Відповідно до частини першої статті 87 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

50. Частиною першою статті 94 КАС України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень) передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

51. Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

52. Згідно з частиною першою статті 3 вказаного Закону судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

53. Судом першої інстанції встановлено, що позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн, а відтак, враховуючи те, що позов задоволено, суди дійшли правильного висновку про стягнення на користь позивача документально підтверджених судових витрат позивача, понесених ним.

54. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

55. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

56. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

57. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

58. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

59. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області залишити без задоволення, а постанову Корабельного районного суду міста Миколаєва від 14.02.2017 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Желєзний

Судді: В.М. Шарапа

С.М. Чиркін