Справа № 826/12486/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

30 листопада 2020 року м. Київ № 826/12486/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрянська Я.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за постановою суду у справі

за позовом ОСОБА_1
до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в особі Департаменту містобудування та архітектури
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відповідача Виконавчого органу Київської міської ради (Департамент містобудування та архітектури), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо надання неповної відповіді на запит про надання публічної інформації від 23.06.2016 р.;

- зобов`язати відповідача надати витребувану у запиті від 23.06.2016 р. інформацію, а саме відповідний графічний матеріал викопіювання, плани, креслення, схеми, тощо, на якому буде зазначено місце розташування земельної ділянки, яка не надана у користування і може бути виділена у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.ст. 118, 121, 122 Земельного кодексу України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2016 №826/12486/16 визнано протиправними дії Виконавчого органу Київської міської ради (Департамент містобудування та архітектури) щодо надання неповної відповіді на запит про надання публічної інформації від 23.06.2016 р. Зобов`язано Виконавчий орган Київської міської ради (Департамент містобудування та архітектури) надати запитувану ОСОБА_1 у запиті від 23.06.2016 р. інформацію, а саме: відповідний графічний матеріал викопіювання, плани, креслення, схеми, тощо, на якому буде зазначено місце розташування земельної ділянки, що не надана у користування і може бути виділена у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.ст. 118, 121, 122 Земельного кодексу України.

Вказане рішення суду набрало законної сили відповідно до положень частини 2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

07.02.2017 р Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист.

19.10.2020р до Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла заява, згідно якої він просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду. У поданій заяві посилається на ту обставину, що 05.09.2019р державним виконавцем винесено постанову №59947477 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2017 у справі №826/12486/16.

Станом на 31.08.2020р судове рішення не виконане. 27.08.2020р державним виконавцем вдруге накладено на боржника штраф, що підтверджується листом від 31.08.2020р №8650/K-23284/20.l. Невиконання відповідачем судового рішення порушує право позивача на ефективний захист в національному органі, яке захищене частиною 1 статті 13 Конвенції.

У звязку з цим просить суд зобов`язати Виконавчий орган Київської міської ради (Департамент містобудування та архітектури), подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2016 №826/12486/16. У разі неподання такого звіту винести ухвалу, якою встановити новий строк подання звіту та накласти на Виконавчий орган Київської міської ради (Департамент містобудування та архітектури), штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд ознайомившись із поданою заявою, дійшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу вказаних норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07 травня 2002 року, "Ромашов проти України" від 27 липня 2004 року, "Шаренок проти України" від 22 лютого 2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" № 3 від 13 березня 2017 року вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Пленум Вищого адміністративного суду України наголосив, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Більше того суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав виконавчий лист на примусове виконання рішення суду.

20.11.2020р до суду надійшов лист від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, разом з копією постанови від 09.11.2020р про закінчення виконавчого провадження (ВП №59947477) прийнятої при примусовому виконанні виконавчого листа № 826/12486/16 від 07.02.2017р, що видав Окружний адміністративний суд м. Києва, на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження. Зі змісту постанови вбачається, що 09.11.2020р державним виконавцем до Слідчого управління Головного Управління Національної поліції України в м.Києві направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). Вказано, що державним виконавцем проведено всі дії, передбачені ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що правові підстави для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення у даній справі, відсутні.

Керуючись статтями 248, 382 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2016 року у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст.ст.293-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська