Справа № 540/3034/20
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 р. м. ХерсонСправа № 540/3034/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Войтовича І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області № 9406-СГ від 11.09.2020 "Про відмову у припиненні права постійного користування земельною ділянкою" та зобов`язати відповідача прийняти рішення про припинення права користування земельною ділянкою, площею 0,74 га (сільськогосподарського призначення державної власності) із загальної площі 6,8 га, яка розташована на території Музиківської сільської ради об`єднаної територіальної громади Білозерського району Херсонської області, для ведення селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до ухвали від 15.10.2020 року суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

13.11.2020, представником відповідача подано відзив на адміністративний позов відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві. Зокрема зазначив, що правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері державного земельного кадастру регламентовано Законом України «Про Державний земельний кадастр». Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 затверджено порядок ведення Державного земельного кадастру, який визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру. Також зазначає, що відповідно до п.107 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складання документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до п.49-54 цього Порядку. Враховуючи вищезазначене, вважає, що наказ Головного управління від 31.09.2020 за №9406-СГ відповідає вимогам чинного земельного законодавства та не підлягає скасуванню, оскільки відповідно до Земельного кодексу України та підзаконних нормативно правових актів вищезазначена земельна ділянка не сформована і не є об`єктом цивільних прав як вимагає це чинне законодавство. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також представником відповідача подано до суду клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування якого зазначено, що однією із позовних вимог є зобов`язання відповідача прийняти рішення про припинення права користування земельною ділянкою, площею 0,74 га (сільськогосподарського призначення державної власності) із загальної площі 6,8 га, яка розташована на території Музиківської сільської ради об`єднаної територіальної громади Білозерського району Херсонської області, для ведення селянського (фермерського) господарства. Відповідач вважає, що спірні правовідносини виникли із права володіння земельною ділянкою, а відтак вбачається спір про право, що виключає можливість розгляду даного спору за правилами адміністративного судочинства. Оскільки спір виник із земельних правовідносин та згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Враховуючи зазначене просить закрити провадження у справі.

25.11.2020, від представника позивача надійшла відповідь на відзив з якої вбачається, що з викладеними доводами відповідача у відзиві не погоджується з наступних підстав. Зазначає, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав передбачених ст. 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Посилаючись на висновки Верховного Суду в постанові від 05.11.2019 у справі №906/392/18 зазначає, що вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди ураховують, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 104-149 ЗК України. Так, представник позивача звертає увагу на те, що однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою відповідно до ст.141 ЗК України є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Також зазначає, що у разі звернення землекористувача із заявою про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою, імперативність положень ст. 142 ЗК України не дає розпоряднику землі права приймати будь-які інші рішення, крім рішення про припинення права користування земельною ділянкою. Саме це стало підставою звернення позивача до суду з адміністративним позовом, оскільки відповідач, маючи обов`язок щодо припинення користування земельною ділянкою, не виконує його. Не вчиняє дії, направлені на реалізацію права позивача на відмову від права користування земельною ділянкою. Зазначає, що відповідач, всупереч законодавству України, посилається на відсутність земельної ділянки як об`єкта права. Однак, чинне законодавство не забороняє відповідачу, як власнику земельної ділянки, внести відомості про неї до Державного земельного кадастру.

27.11.2020, представником позивача подано заперечення на клопотання представника відповідача щодо закриття провадження у справі, відповідно до якого просить відмовити у його задоволенні з підстав викладених у даному клопотанні. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що особа, яка реалізує своє право через прийняття суб`єктом владних управлінських функцій відповідного рішення чи вчинення ним дій, вступає з ним у публічно правові відносини та має право на захист свого права в адміністративному суді. Так, визнання протиправними та скасування (визнання незаконними в редакції ст. 16 Цивільного кодексу України) рішень органів державної влади є окремим способом захисту цивільних прав та інтересів, порушених зазначеними органами під час реалізації ними своїх повноважень. Наведення цього способу захисту в Цивільному кодексі України свідчить про те, що рішення суб`єкта владних повноважень можуть не лише призводити до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, але й порушувати цивільні права особи, що виникли з інших підстав. Представник позивача зазначає, що водночас це не впливає на визначення судової юрисдикції спору, оскільки вона визначається виключно процесуальним законодавством (у цьому випадку ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України). Кодекс адміністративного судочинства України відносить спір до публічно правового та підсудного адміністративним судам, виходячи з природи дій суб`єкта владних повноважень, який повинен здійснювати у спірних правовідносинах владні управлінські функції. Реалізація у цих правовідносинах суб`єктивних прав фізичних та юридичних осіб, що передбачені нормами приватного права, не переводить такий спір у категорію приватноправового. Представник позивача вважає, що спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень стосовно припинення права користування земельною ділянкою, щодо відмови у припиненні користування земельною ділянкою, що виникають у процесі виконання відповідним суб`єктом покладених на нього владних управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, до вирішення питання про розпорядження землею як уповноваженим власником органом та виникнення у відповідного суб`єкта речового чи зобов`язального права на земельну ділянку, належать до юрисдикції адміністративних судів. Позивач звертає увагу на те, що предметом даного позову є протиправність рішення про не припинення права користування земельною ділянкою, а не оскарження рішення Держгеокадастру про надання її у користування або протиправне припинення права користування. За таких умов, мова йде саме про порушення органом державної влади своїх повноважень, визначених законодавством при прийнятті оскаржуваного рішення, а отже справа підсудна адміністративному суду. Крім цього, представник позивача посилається на правові висновки Великої Палати Верховного суду у постанові від 24.06.2020 у справі №809/756/17. Просить відмовити представнику відповідача у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Сторони скористалися своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі підлягає до закриття з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Відповідно до державного акта на право постійного користування землею серія IV-ХС №003474, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на паво постійного користування землею 16.02.1998 року за № 149, ОСОБА_1 , була надана у користування земельна ділянка площею 6,8 га, що розташована на території Музиківської сільської ради Білозерського району, для ведення селянського (фермерського) господарства. Даний Акт було видано на підставі рішення Білозерської районної Ради народних депутатів Білозерського району Херсонської області від 26.09.1991 №99.

Вказана земельна ділянка складається з декількох земельних ділянок, а саме: площею 0,06 га земель водного фонду та площею 0,74 га земель сільськогосподарського призначення.

18.06.2020, позивач звернувся із заявою до Херсонської обласної державної адміністрації про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства площею 6,8 га.

Розпорядженням голови Херсонської обласної державної адміністрації від 24.07.2020 за №576, припинено ОСОБА_1 право постійного користування частиною земельної ділянки площею 6,06 га (землі водного фонду державної власності) із загальної площі 6,8 га, що розташована за межами населених пунктів на території Музиківської сільської ради об`єднаної територіальної громади та перебуває у постійному користуванні ОСОБА_1 на підставі державного акта на право постійного користування землею серії IV-ХС №003474, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею 16.02.1998 року за №149. Крім цього, пп.3 п. 2 запропоновано ОСОБА_1 звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області з клопотанням про припинення права постійного користування частиною земельної ділянки площею 0,74 га із загальної площі 6,8 га.

29.07.2020, позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області з клопотанням про припинення права постійного користування частиною земельної ділянки площею 0,74 га із загальної площі 6,8 га.

11.09.2020, Наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області за №9406-СГ, відмовлено ОСОБА_1 у припиненні права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 0,74 га, з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі ст. 79-1 Земельного кодексу України, у зв`язку з тим, що земельна ділянка не сформована і не є об`єктом цивільних прав.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Тобто, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Водночас, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Позовні вимоги у даній справі ґрунтуються на доводах позивача щодо протиправності наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 11.09.2020 № 9406-СГ як суб`єкта владних повноважень щодо безпідставності відмови у припиненні права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 0,74 га, з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, надане ОСОБА_1 відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії IV-ХС №003474, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею 16.02.1998 року за №149, розташованої за межами населених пунктів на території Музиківської сільської ради об`єднаної територіальної громади.

За змістом статтей 92, 95 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без установлення строку. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, установленому законом.

Згідно зі статтею 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.

Відповідно до частин другої і третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З аналізу положень указаних норм законодавства слідує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень наведених вище норм права, суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Так, судом встановлено, що у даній справі предметом спору є цивільне право позивача щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Тобто, підставою для звернення позивача із заявою до відповідача і в подальшому підставою для відмови позивачу є право останнього на припинення користування відповідною земельною ділянкою.

Вирішуючи питання про наявність перешкод для розгляду справи по суті, суд виходить із дійсної правової природи спірних суспільних відносин, які хоча і відбуваються за участю владного суб`єкта - органу виконавчої влади, проте стосуються виключно права цивільного, а саме, права постійного користування земельною ділянкою.

У постановах від 17.04.2018 у справі № 815/6956/15 (провадження № 11-192апп18), від 18.04.2018 у справі № 607/10615/15-а (провадження № 11-288апп18, від 06.06.2018 у справі № 826/26536/15 (провадження № 11-505апп18), від 06.06.2018 у справі № 804/3509/17 (провадження № 11-482апп18) Верховний Суд зазначає, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Таким чином, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом щодо захисту його права у сфері земельних відносин, що означає, що спірні правовідносини виникли поза межами публічно-правових відносин.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у спірному випадку позивач формально оскаржує управлінські рішення владного суб`єкта, проте прагне захистити цивільне право щодо земельної ділянки.

Тому суд зважає, що спір у дійсності не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку владного суб`єкта, а стосується захисту його приватних інтересів, у зв`язку з чим не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відтак, беручи до уваги наведене, а також те, що даний спір не є публічно-правовим у розумінні приписів КАС України, оскільки стосується земельних правовідносин позивача та його цивільного права щодо припинення права користування, що свідчить про наявність між сторонами відносин, зокрема, приватноправового характеру, вказане, відповідно унеможливлює розгляд даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Щодо посилань представника позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 24.06.2020 у справі №809/756/17, суд звертає увагу на те, що дана постанова прийнята не в аналогічних правовідносинах, а за зверненням прокурора до суду в інтересах держави в особі Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства, щодо припинення права користування мисливськими угіддями товариством яке, як користувач мисливських угідь, не виконує умови договору та порушує вимоги чинного законодавства в частині створення, організації та забезпечення діяльності єгерської служби.

Тому, на думку суду, висновки викладені в зазначеній постанові не можуть бути застосовані в даній справі.

Згідно пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ураховуючи характер спору, суб`єктний склад правовідносин, предмет і підстави заявлених вимог, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5).

Таким чином, позивач вправі звернутися до суду з відповідним клопотанням для вирішення питання повернення суми судового збору.

Керуючись статтями 238, 239, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Закрити провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити, що розгляд цієї справи віднесено до цивільної юрисдикції.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення з такою самою позовною заявою не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Суддя Войтович І.І.

кат. 109020100