Справа № 814/197/15
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 грудня 2020 року

Київ

справа №814/197/15

адміністративне провадження №К/9901/31454/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н. В.,

суддів: Мацедонської В.Е., Загороднюка А.Г.

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі №814/197/15 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора (правонаступник Генеральної прокуратури України), Генерального прокурора України, Прокуратури Миколаївської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (правонаступник Генеральної прокуратури України), Генерального прокурора України, Прокуратури Миколаївської області, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року №1464к;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області з 24 жовтня 2014 року;

- стягнути з Прокуратури Миколаївської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по день постановлення судового рішення;

- зобов`язати Генеральну прокуратуру України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

03 червня 2020 року рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 23.10.2014 № 1464к про звільнення старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора Снігурівського району Миколаївської області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області з 24 жовтня 2014 року.

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, ідентифікаційний код за ) протягом трьох робочих днів з дня набрання судовим рішенням законної сили надіслати це рішення до Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код за ) для вилучення з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", відомостей про застосування до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України від 16.09.2014 № 1682-VII "Про очищення влади".

У задоволенні позовних вимог про стягнення з Прокуратури Миколаївської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по 03 червня 2020 року відмовлено.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області підлягає негайному виконанню.

15 жовтня 2020 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також в частині зобов`язання Офісу Генерального прокурора надіслати судове рішення на адресу Міністерства юстиції України.

Ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з Прокуратури Миколаївської області (код за ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме: з 24 жовтня 2014 року по 03 червня 2020 року в сумі 680 369 (шістсот вісімдесят тисяч триста шістдесят дев`ять) грн. 44 коп. З даної суми належить утримати обов`язкові податки та збори.

У задоволенні вимог про зобов`язання Офісу Генерального прокурора протягом трьох робочих днів, із дня набрання судовим рішенням законної сили, надіслати дане рішення до Міністерства юстиції України для вилучення з Єдиного державного реєстру осіб щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади" від 16.09.2014 №1682-VII - відмовлено.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року - залишено без змін.

На вказані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 23 листопада 2020 року.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає зазначити наступне.

В касаційній скарзі позивачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

В обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження позивач зазначає, що приймаючи оскаржувані рішення суди першої та апеляційної інстанції не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 817/860/16, відповідно до яких коли неможливо поновити позивача на посаді, з якої її звільнили і якої (формально) вже немає, то належним способом захисту порушеного права може бути поновлення на посаді, аналогічній тій, з якої її звільнили, і яка існує на дату поновлення. Також не врахована позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №826/10460/16, де суд дійшов висновку про необхідність поновлення державного службовця на посаді, з якої його звільнено, слідує з буквального тлумачення поняття «поновлення на попередній роботі», зазначеного в статті 235 КЗпП. Проте, ототожнення поняття «попередня робота» та «попередня посада» є помилковим.

Також у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 822/2196/16 та 05 вересня 2019 року у справі № 806/446/16 Суд дійшов висновків, що у разі ліквідації посади, з якої незаконно звільнено працівника, належним способом захисту його прав є поновлення на новоствореній посаді, яка по своїх посадових обов`язках та повноваженнях є аналогічною, або найбільш наближеною до тієї, яку позивач обіймав до звільнення. Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи.

Також суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 826/15725/17 та від 15 жовтня 2020 року у справі № 826/17601/14, згідно з якими розмір середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з роботодавця із застосуванням коефіцієнту підвищення. У постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №813/5855/15 та від 03 жовтня 2019 року у справі № 804/8042/17 Суд, аналізуючи зміст пункту 10 Постанови Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, дійшов правового висновку, що коефіцієнт коригування заробітної плати повинен розраховуватися шляхом ділення посадового окладу, встановленого працівникові після підвищення, на посадовий оклад, який був у працівника до підвищення.

Враховуючи викладене, Суд вважає доведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 329, 330, 334, 335, 338, 340 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі №814/197/15 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора (правонаступник Генеральної прокуратури України), Генерального прокурора України, Прокуратури Миколаївської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії.

Витребувати з Миколаївського окружного адміністративного суду матеріали справи №814/197/15.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали - та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій і доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова

Судді В.Е. Мацедонська

А.Г. Загороднюк