Справа № 420/2912/20
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/2912/20
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

представників апелянта/відповідача - Пояркової К.М. та позивачки (у режимі відеоконференції) - Волкова О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги Головного управління ДПС в Одеській області та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року (суддя Бутенко А.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 20 серпня 2020 року) по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.02.2020 року №, яким до неї застосовано штраф у розмірі 5479,90 грн. за порушення термінів сплати єдиного податку, визначених п. 295.1 ст. 295 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 був задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 17.02.2020 року № в частині суми штрафу 472 (чотириста сімдесят дві) гривні 30 копійок.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням в частині задоволення позову ГУ ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати в цій частині рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач зазначає, що відповідно до норм Податкового кодексу України чітко вбачається, що в разі несплати зобов`язань у строк, встановлений законом, до платника податків застосовуються штрафні санкції. Відповідно до інтегрованої картки платника (ПСП) за 2019 рік, яка характеризує стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу, в ній міститься інформація про несвоєчасну сплату позивачем єдиного податку. Також, апелянт вказує на те, що позивачка не надала доказів на спростування доводів щодо своєчасної сплати єдиного податку, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 17.02.2020 року є законним.

Позивачка, не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням в частині відмови, подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати в цій частині рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю її адміністративний позов.

При цьому апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки процедурним порушенням податкового органу під час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, пояснення на них представників апелянта/відповідача - Пояркової К.М. та позивачки (у режимі відеоконференції) - ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовою особою ГУ ДПС в Одеській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період 2019 року, за результатами якої складено Акт №001098/15-32-54-06/ НОМЕР_1 від 17.02.2020 із зазначенням порушень термінів сплати єдиного податку, визначених п. 295.1 ст. 295 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями).

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 17.02.2020, яким до позивачки застосовано штраф у розмірі 5479,90 грн.

Вважаючи вищенаведене рішення відповідача протиправним ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду адміністративним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що у позивачки дійсно утворилась заборгованість зі сплати єдиного податку, проте податковим органом невірно застосовано розмір штрафу.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому, чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України).

Відповідно до пп. 75.1.1. п.75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій, а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Порядком проведення камеральних перевірок, згідно ст. 76 ПК України, передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Главою І «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV «Спеціальні податкові режими» ПК України встановлюються правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 ПК України, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 ст. 291 ПК України встановлено право юридичної особи чи фізичної особи-підприємця самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Пунктом 293.1. ст. 293 ПК України визначено, що ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Відповідно до п. 295.1. ст. 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Згідно з п. 122.1. ст. 122 ПК України несплата (неперерахування) або сплата (перерахування) не в повному обсязі фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

З матеріалів справи, а саме з інтегрованої картки платника (ПСП) ФОП ОСОБА_1 за 2019 рік вбачається, що у позивачки дійсно виникла заборгованість зі сплати єдиного податку. Так, станом на 31.12.2019 року в графі «нараховано» значиться сума 10015,20 гривень (а.с. 28-34).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податковим органом невірно застосовано штраф у розмірі 5479,90 грн, оскільки 50% від суми 10015,20 грн. складає 5007,6 грн. Отже, нарахування штрафних санкцій на суму 472,30 грн є неправомірним.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі відповідач-податковий орган не навів, які саме порушення допустив суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи апелянта/позивачки щодо процедурних порушень податкового органу під час складання акту та прийняття податкового повідомлення рішення, які виразилися в тому, що 26 березня 2020 року засобами поштового зв`язку позивачка отримала акт камеральної перевірки та оскаржуване податкове повідомлення-рішення, що позбавило її можливості скористатися своїм правом на надання пояснень та відповідних документів на акт перевірки перед прийняттям оскаржуваного рішення податковим органом.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування лише у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Колегія суддів наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18.

Враховуючи це колегія суддів виходить з того, що при наявності документального підтвердження заборгованості позивачки зі сплати єдиного податку, навіть наявність формальних порушень при прийнятті податкового повідомлення-рішення жодним чином не може вплинути на його результат.

З іншого боку, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтка/позивачка не навела, які саме пояснення та документи на акт перевірки вона бажала б надати відповідачу, які б спростовували інформацію, викладену в цьому акті. Також, ніяких нових пояснень та документів до судів 1-ї та 2-ї інстанції позивачка не надавала.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ФОП ОСОБА_1 .

Решта доводів та заперечень апелянтів висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС в Одеській області та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 1 грудня 2020 року.