Справа № 640/20046/18
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Парінова А.Б., Ключковича В. Ю.
за участю секретаря: Волошка О.Л.

представника позивача Кокизи Н.В., представника відповідача Д`яченко І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2020 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 23.07.2020) у справі за позовом Головного управління ДПС у м.Києві до ОСОБА_1 про стягнення 170,00 грн та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.12.2017 № та № ,-

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДФС у м. Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просило суд стягнути з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 170,00 грн.

Крім того, до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з зустрічним позовом, у якому просила суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 04.12.2017 № та № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2020 року року позов Головного управління ДПС у м. Києві задоволено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою зустрічний позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновки щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та відповідно отримання позивачем додаткового блага у вигляді прощеної суми кредиту.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від Головного управління ДПС у м. Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, зареєстрований 03.11.2020 року за вх. № 42405, відповідно до якого позивачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 20.06.2008 між позивачем та ЗАТ "ОТП Банк" укладено кредитний договір № МL-001/069/2008, за умовами якого ЗАТ "ОТП Банк" надав позивачу кредитні кошти в сумі 130000,00 доларів США з процентною ставкою 31,57 %, визначивши дату погашення кредиту - 20.06.2035.

28.09.2015 позивач та ПАТ "ОТП Банк" укладено додатковий договір до кредитного договору від 20.06.2008 № МL-001/069/2008 відповідно до умов якого сторони домовились, що позичальник до 28.09.2015 зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 46000,00 доларів США, а банк здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 38217,18 доларів США та скасувати пеню, що була нарахована на момент укладання цього додаткового договору.

Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів від доходів, отриманих як додаткове благо за період за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 28.09.2017 № 2736/26-15-42-03/ НОМЕР_1 (надалі - акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено допущення ОСОБА_1 порушень податкового законодавства, а саме:

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 із змінами та доповненнями - неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік;

- пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010, що призвело до заниження платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб з доходу, отриманого нею як додаткове благо від ПАТ "ОТП Банк" у вигляді суми боргу платника податку анульованого кредитором за його самостійним рішенням.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.12.2017:

- № про збільшення суми грошового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб на 205764,32 грн, у тому числі: 164611,45 грн - за основним платежем та 41152,87 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб на 15489,43 грн, у тому числі: 12391,54 грн - за основним платежем та 3097,89 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на доходи фізичних осіб в сумі 170,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За визначенням підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

За визначенням підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до пункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зі змісту наведених норм вбачається, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід.

Як вбачається із змісту зустрічного позову та апеляційної скарги, позивачем заперечується факт отримання додаткового блага в розмірі прощеної суми кредити, зокрема апелянт вказує на включення до цієї суми відсотків, штрафних санкцій, пені та курсової різниці.

Поряд із цим, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, сума прощеного ОСОБА_1 боргу у розмірі 38217,18доларів США (еквівалент 826102,22 грн) є сумою основного зобов`язання (тіла кредиту), що зокрема підтверджується листом ПАТ "ОТП Банк" від 11.10.2019 № 68-68-3-2/13132 ПАТ "ОТП Банк" (том 1 а.с. 208).

ПАТ "ОТП Банк" у листі від 11.10.2019 № 68-68-3-2/13132 акцентовано, що зміна валюти за зобов`язаннями по кредитному договору від 28.09.2015 № МL-001/069/2008 з іноземної валюти у гривню не здійснювалось, а тому пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Наведене підтверджується й додатковим договором від 28.09.2015 до кредитного договору № МL-001/069/2008 від 20.06.2008.

Вказаний додатковий договір підписано особисто ОСОБА_1 , а підпункт 2.1.2. містить застереження, у якому позичальник стверджує, що Банк проінформував його про необхідність сплати податків та зборів з суми прощеного боргу (в тому числі у разі її зміни), у випадках, передбачених законодавством України.

Також про списання саме тіла кредиту свідчить й рішення Правління ПАТ "ОТП Банк" № 374 від 18.12.2015, яким вирішено сформувати резерв на суму заборгованості за тілом кредиту в сумі 38217,18 доларів США за кредитним договором № МL-001/069/2008 від 20.06.2008 (позичальник ОСОБА_1 ).

Крім того, безпідставними є посилання апелянта на порушення податковим органом порядку проведення перевірки.

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені статтею 79 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79 начальником Головного управління ДФС у м. Києві було прийнято наказ від 04.09.2017 № 8574, яким призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з 15.09.2017 по 21.09.2017, тривалістю 5 робочих днів (том 1 а.с. 164).

Згідно доданої до матеріалів справи копії фіскального чеку 06.09.2017 контролюючий орган засобами поштового зв`язку надіслав на адресу позивача письмове повідомлення від 06.09.2017 № 12538/Т/26-15-13-10-12 та копію наказу від 04.09.2017 № 8574 (том 1 а.с. 165, 166).

Встановлені обставини свідчать про те, що відповідачем дотримано вимоги статті 79 ПК України в частині своєчасного повідомлення позивача про початок перевірки і у останнього виникло право на проведення документальної позапланової перевірки.

Також слід зауважити, що відповідно до пункту 70.7. статті 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 змін, відповідно до вимогу пункту 70.7 статті 70 Податкового кодексу України у зв`язку зі зміною адреси з: АДРЕСА_1 на: АДРЕСА_2 до контролюючого органу не подавала.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішення та відповідно відсутності підстав для задоволення зустрічного позову.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, що, на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2020 року у справі за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення 170,00 грн та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.12.2017 № та № залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А.Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 01.12.2020 р.)