Справа № 340/3300/19
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 340/3300/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

за участю представника позивача: Шаталова А.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 року в адміністративній справі №340/3300/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Олто" до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Олто" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень від 05.08.2019 року №1, №1, №1 та №1.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що його частка сільського господарського товаровиробництва у 2018 році становить 76.87%, а тому у платника податків не виникало обов`язку по сплаті податку на прибуток та подання відповідної декларації. Зауважено, що висновки податкового органу відносно нереальності господарських операцій не підтверджені належними доказами.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Олто"було задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення від 05.08.2019 року № 1, № 1, № 1 та № 1, прийняті Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області.

Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Кіровоградській області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірні податкові повідомлення рішення були прийняті останнім на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавстом, що свідчить про відсутність підстав для їх скасування.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі наказу №966 від 05.06.2019 року посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ фірма "Олто", за результатами якої складено акт перевірки №20/11-28-14-11/24744314 від 16.07.2019 року.

В акті перевірки податковим органом, серед інших, зафіксовано наступні порушення:

- п. 44.1, 44.2 ст.44, п.49.1, п.49.2 ст.49, пп.4 п.291.4 ст.291, п.137.4 ст.137 абз. «в» п.137.5 ст.137, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за І квартал 2019 року на суму 3 353 573,00 грн.;

- п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.192.1 ст.192 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за жовтень 2017 р. на суму 452 987,00 грн.

- пп.4 п.291.4 ст.291 ПК України, в частині недотримання 75 % критерію частки с/г виробництва за 2018 рік, в результаті чого завищено єдиний податок платника податків 4 групи за І квартал 2019 року на суму 45 196,02 грн.;

- п.49.1 п.49.2 ст.49, пп.294.4.4 п.291.4 ст.291, п.137.4 ст.137, абз. «в» п.137.5 ст.137 ПК України, в результаті чого не подано податкову декларацію з прибутку за І квартал 2019 року.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, податковим органом прийнято податкові повідомлення рішення:

-№1 від 05.08.2019 року щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 3 353 753,00 грн. та нараховано штрафну санкцію в розмірі 838 393,25 грн.;

- №1 від 05.08.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 452 987,00 грн. та нараховано штрафну санкцію в розмірі 113 246,75 грн.;

- №1 від 05.08.2019 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ в розмірі 2 138 371,00 грн.

- №1 від 05.08.2019 року, яким застосовано суму штрафу за неподання податкових декларацій з податку на прибуток в розмірі 170 грн.

Не погодившись з правомірністю прийняття наведених податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновок про порушення позивачем податкового законодавства є необґрунтованим та недоведеним, у зв`язку з чим, спірні податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем на підставі встановлених актом перевірки порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 291.2, 291.3 ст. 291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно п.п. а п.291.4 ст. 291 Податкового кодексу України до четвертої групи суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності належать сільськогосподарські товаровиробники, зокрема, юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Відповідно до п.п.14.1.235 ст. 14 Податкового кодексу України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання (пп. 14.1.234 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Частка сільськогосподарського товаровиробництва для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - питома вага доходу сільськогосподарського товаровиробника, отриманого від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки, у загальній сумі його доходу, що враховується під час визначення права такого товаровиробника на реєстрацію як платника податку (пп.14.1.262. п.14.1. ст. 14 ПК України).

Дохід сільськогосподарського товаровиробника, отриманий від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів виноградних (коди згідно з УКТ ЗЕД 2204 29 - 2204 30), вироблених на підприємствах первинного виноробства для підприємств вторинного виноробства, які використовують такі виноматеріали для виробництва готової продукції), включає доходи, отримані від: реалізації продукції рослинництва, що вироблена (вирощена) на угіддях, які належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування, а також продукції рибництва, виловленої (зібраної), розведеної, вирощеної у внутрішніх водоймах (озерах, ставках і водосховищах), та продуктів її переробки на власних підприємствах або орендованих виробничих потужностях (пп. 298.8.3. п. 298.8 ст. 298 ПК України).

Пунктом 299.10 та пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою11розділуII цього Кодексу.

Такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

Згідно з підпунктом 291.5-1.3 пункту291.5-1статті 291 Податкового кодексу України, не може бути платником єдиного податку четвертої групи суб`єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 05.08.2019 року №1 були висновки відповідача відносно завищення позивачем частки сільськогосподарського виробництва на 15.99%. та її фактичного розміру 60.89%, що зумовлювало наявність у позивача обов`язку по сплаті податку на прибуток починаючи з 01.01.2019 року.

Встановивши зміст спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з наведеними висновками відповідача, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту акта перевірки, згідно даних журналу-ордеру і відомостей по рахунку 281 «товари на складі» за липень 2018 року, в переробку ТОВ «Оілпродакшен» було передано носіння соняшника в кількості 1065580 кг. на суму 11012587.17 грн., що відображено по ДТ. Рах. 233 та КТ рах. 281, станом на 01.08.2019 рок по рах. 281 залишок насіння соняшника склав 1348.00 кг. На підставі даних журналу-ордеру і відомості по рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», реєстру прийнятого насіння соняшнику для переробки для ТОВ Фірма «Олто» від 31.07.2018 року, видаткових накладних, даних ЄРПН вбачається що вказане насіння було придбано у ПрАИ «Криврожіхліб у кількості 356.94 т. (податкова накладна від 31.07.2018 року № 274), СТОВ «Іскра» у кількості 65.54 т. (податкова накладна від 31.07.2018 року № 34), ТОВ ВКФ «Образ» у кількості 95.1 т. (податкова накладна від 31.07.2018 року № 12), ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1» у кількості 548 т. (податкова накладна від 31.07.2018 року № 117).

Так, ТОВ «Оілпродакшен» було складено та зареєстрован в ЄРПН податкову накладну від 31.07.2018 року № 109 на загальну суму 319674.00 грн. (переробка насінння соняшнику в кількості 1065.60 т.) та складено зведений акт з переробки і виробництва готової продукції.

Згідно зведеного акту з переробки і виробництва готової продукції до договору від 30.09.2016 року № 21/16 за період з 01.07.2018 року по 31.07.2018 року отримано від переробки насіння соняшника олії соняшникової в кількості 489640 кг. на суму 2448200 грн. (при виході олії 45.95%), шроту соняшникового в кількості 458200.00 кг. на суму 1832800 (при виході шроту 43%).

Встановлено, що ТОВ Фірма «Олто» не ведеться окремий облік по продукції промислової переробки виробленої з покупної сировини та з сировини власного виробництва.

Станом на 01.07.2018 оку у позивача по рах. 273 обліковувалася олія соняшникова в кількосіт 16224.00 кг. на суму 60156.87 грн., яка виготовлена з власної сировини, що підтверджується даними руху продукції по рах. 271 «Продукція рослиництва».

Згідно бухгалтерського обліку по рах. 273 «Продукція промислової переробки» оприбутковано у липні 2018 року олію соняшникову в кількості 489640.00 кг. на суму 2448200.00 грн. Станом на 01.08.2018 року обліковується олія соняшникова в кількості 505864.00 кг. на суму 2508356.87 грн.

В серпні 2018 року на підставі МД № UA500170/2018/014740 від 04.08.2018 року позивачем реалізовано на експорт олію соняшникову в кількості 121020 кг. на суму 2379814.63 грн., що підтверджується даними по рахунку 273 «Продукція промислової переробки».

Вітак, ТОВ фірма «Олто» реалізовано олію соняшникову в сумі 2379814.63 грн., яка вироблена з покупної сировини і не підлягає відображенню в складі доходу сільськогосподарського товаровиробника, отриманого від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва, продуктів її переробки.

За період з 01.09.2018 року по 30.09.2018 року руху олії соняшникової не було, що підтверджується даними зведених актів від 31.08.2018 року, від 30.09.2018 року, що свідчить про те, що станом на 01.10.2018 року залишок по рахунку 273 олії соняшникової склав 384844 кг. на суму 1908271.97 грн.

В жовтні 2018 року на підставі МД №UA500170/2018/021381 від 13.10.2018 року ТОВ фірма «Олто» реалізовано на експорт олію соняшникову в кількості 383920 кг. на суму 7821498.00 грн. та зареєстровано податкову накладну від 13.10.2018 року № 21381.

Із врахуванням залишків олії соняшникової по рах. 273 станом на 01.01.2018 року позивачем реалізовано олії виготовленої з власної сировини 16224. Кг на суму 330527.00 грн. та з покупної сировини 367696 кг. на суму 7490971.00 грн.

Тобто, платником реалізовано олію соняшникову в сумі 7490971.00 грн., яка вироблена з покупної сировини і не підлягає відображенню в складі доходу сільського- сподарського товаровиробницва, отриманого від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробницва, продуктів її переробки.

Також, згідно даних журналу-ордеру і відомостям по рахунку 273 «Продукція промислової переробки» станом на 01.11.2018 року залишку шроту соняшникового відсутні. Згідно зведеного акту переробки і виробництва готової продукції до договору № 21/16 від 30.09.2016 року за період з 01.11.2017 року по 30.11.2017 року оприбутковано по рахунку 273 у листопаді 2017 року шрот соняшниковий у кількості 344000 кг., який залишився станом на 01.12.2017 року. Згідно, зведеного акту переробки і виробництва готової продукції до договору від 30.09.2016 року № 21/16 за період з 01.12.2017 року по 31.12.2017 року оприбутковано по рах. 273 у грудні 2017 року шрот соняшниковий в кількості 467930.00 кг. Реалізовано на експорт у грудні 2017 року шрот соняшниковий Balmeronia Enterprises Ltd на підставі МД UA 500170/2017/016711 від 23.12.2017 року п/н від 26.12.2017 року № 20020 шрот соняшниковий в кількості 259.2 т. Враховуючи вказані господарські операції залишок шроту станом на 01.01.2018 року складає 552.73 т. або 552730 кг., що відповідає даним, зазначеним у журналі-ордеру і відомостям по рахунку 273.

Встановлено, що у січні 2018 року позивачем реалізовано шрот соняшниковий на експорт Balmeronia Enterprises Ltd на підставі митних деклараці: UA500030/2018/000414 від 10.01.2018 року шрот соняшниковий в кількості 247170.00 кг.; UA500020/2018/000214 від 14.01.2018 року грот соняшниковий в кількості 140260.00 кг.; UA500030/2018/000813 від 17.01.2018 року шрот соняшниковий в кількості 54740.00 кг.

Зареєстровано податкові накладні від 10.01.2018 року № 414 на загальну суму 1010794.40 грн., від 14.01.2018 року № 214 на загальну суму 578520.34 грн., № 813 від 17.01.2018 року на загальну суму 227424.09 грн. Всього реалізовано на експорт шроту соняшникового 442170.00 кг.

Згідно журналу-ордеру і відомості по рахунку 273 «Продукція промислової переробки» за січень 2018 року залишок шроту станом на 01.02.2018 року складає 552276 кг.

Відтак, враховуючи проведені господарські операції за січень 2018 року, залишок шроту повинен скласти 110.56 т. або 110560 кг., що свідчить про завищення позивачем залишок шроту соняшникового на 441716 кг.

У лютому 2018 року позивачем реалізовао шрот соняшниковий на експорт Balmeronia Enterprises Ltd на підставі митної декларацїі UA500020/2018/001184 від 14.02.2018 року в кількості 108120 кг.

Згідно журналу-ордеру і відомості по рахунку 273 «Продукція промислової переробки» за лютий 2018 року залишок шроту складає/ 552168 кг.

Проте, враховуючи проведені господарські операцїі за лютий 2018 року, залишок шроту повинен скласти 2.44 т. (110.56 т. -108.12), що свідчить про завищення залишку шроту станом на 01.03.2018 року на 549728. кг.

З березня 2018 року по червень 2018 року руху шроту соняшникового не відбувалось, що підтверджується журналами-ордеру і відомостями по рах. 273 «Продукція промислової переробки» за березень 2018 року, за квітень 2018 року, за травень 2018 року, за червень 2018 року.

Згідно журналу-ордеру і відомості по рах. 281 «Товари на складі» за липень 2018 року, передано в переробку ТОВ «Оілпродакшен» насіння соняшника в кількості 1065580.00 кг. на суму 11012587.17 грн., що відображено по Дт. Рах 233 та Кт рах.281, станом на 01.08.2018 року по рах. 281 залишок насіння соняшника склав 1348 кг. Згідно даних журналу-ордеру і відомості по рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками, реєстру прийнятого насіння соняшнику для переробки для ТОВ Фірма «Олто» від 31.07.2018 року, видаткових накладних, вказане насіння соняшнику придбано у наступних контрагентів: ПрАТ «Криворіжхліб» у кількості 356.94 т. (податкова накладна від 31.07.2018 року № 274); СТОВ «Іскра» у кількості 65.54 т. (податкова накладна від 31.07.2018 року № 34); ТОВ «ВКФ «Образ» у кількості 95.1 т. ( податкова накладна від 31.07.2018 року № 12); ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» у кількості 548 т. (податкова накладна від 31.07.2018 року № 117.

Так, ТОВ «Оілпродакшен» було виписано податкову накладну від 31.07.2018 року № 109 на суму 319674.00 грн.(переробка насіння соняшника в кількості 1065.6 т.) та складено зведений акт з переробки і виробництва готової продукції.

Згідно зведеного акту переробки і продукції готової продукції до договору № 21/16 від 30.09.2016 року за період з 01.07.2018 року по 31.07.2018 року отримано від переробки насіння соняшника олії соняшникової у кількості 489640.00 кг. на суму 2448200 (при вихолі оліії 45.95%), шроту соняшникового в кількості 458200.00 кг. на суму 1832800 кг. (при виході шроту 43%).

В бухгалтерському обліку по рах. 273 «Продукція промислової переробки» оприбутковано у липні шроту соняшникового по ДТ рах. 901та Кт. рах 273 в кількості 458190.00 кг. та списання шроту соняшникового по Дт. Рах. 902 та Кт. рах. 281 в кількості 162810.00 кг.

Враховуючи те, що станом на 01.07.2018 року згідно даних журналу-ордеру і відомості по рах. 273 «Продукція промислової переробки» залишок шроту ТОВ Фірма «Олто» необгрунтовано вказано в кількості 552168.00 кг., а за результатами перевірки досліджено та встановлено, що залишок повинен скласти 2.44 т., останнім здійснювалось реалізація шроту в кількості 458190.00 кг. виробленого не з насіння соняшникового власного виробництва, а з насіння придбаного у ПрАТ «Криворіжхліб» у кількості 356.94 т. (податкова накладна від 31.07.2018 року № 274); СТОВ «Іскра» у кількості 65.54 т. (податкова накладна від 31.07.2018 року № 34); ТОВ «ВКФ «Образ» у кількості 95.1 т. ( податкова накладна від 31.07.2018 року № 12); ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» у кількості 548 т. (податкова накладна від 31.07.2018 року № 117 та переданого на переробку до ТОВ «Оілпродакшен».

Відтак, позивачем шрот соняшниковий в кількості 621000 кг. на суму 3987597.00 грн., який вироблений з покупної сировини і не підлягає відображенню в складі доходу сільськогосподарського товаровиробництва, отриманого від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва, продуктів її переробки.

Отже, з зазначених даних акту перевірки вбачається, що висновки відносно факта завищення позивачем частки власного товаровиробництва протягом 2018 року був сформований відповідачем на підставі сформованих позивачем первинних документів та документів бухгалтерського обліку.

Доказів відносно неналежності відображеної відповідачем інформації, позивачем до суду подано не було.

При цьому, позивач зауважував, що податковим органом при перевірці не врахована інша частина року при реалізації продукції рослинництва, що вироблена на угіддях, які належать сільськогосподарському товаровиробнику та не враховано залишки сільськогосподарської продукції, а саме на кінець звітного року на залишках знаходилась олія соняшникова та загальну суму 5.97 млн. грн. та шрот соняшниковий на загальну суму 9.27 млн. грн. та насіння соняшника на загальну суму 7.18 млн. грн.

Однак, позивачем не було надано до суду конкретних пояснень стосовно запасів сільськогосподарських товарів власного виробництва за іншу частину року при реалізації продукції рослинництва, що вироблена на угіддях, які належать сільськогосподарському товаровиробнику, які не були враховані податковим органом при проведенні перевірки та відповідних документів на підтвердження останнього.

Так, з метою всесторонього розгляду справи, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 року зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Олто" надати до суду конкретні пояснення стосовно запасів сільськогосподарських товарів власного виробництва за іншу частину року при реалізації продукції рослинництва, що вироблена на угіддях, які належать сільськогосподарському товаровиробнику, які не були враховані податковим органом при проведенні перевірки та відповідні документи на підтвердження останнього та доказів, щодо наявності у останнього на кінець 2017 року олії соняшникової на загальну суму 5.97 млн. грн., шрот соняшниковий на загальну суму 9.27 млн. грн. та насіння соняшника на загальну суму 7.18 млн. грн., формування частки сільськогосподарського виробництва за 2018 рік за рахунок останньої та як наслідок спростування доводів відповідача щодо заниження підприємством частки сільськогосподарського виробництва на 15.99 відсотків за 2018 рік з огляду на неврахування наведених обставин.

На виконання вимог наведеної ухвали, позивачем до суду були подані пояснення, в яких зазначено, що відповідно до зведених даних бухгалтерського обліку, зокрема згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 28 «Товари», у ТОВ Фірма «Олто», станом на 31.12.2018 року, на залишку обліковувалось соняшника на суму 7183155.27 грн., шроту соняшникового на суму 346283.87 грн., та згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 27 «Продукція сільськогосподарського виробництва», шроту соняшникового на 8926025.30 грн. (сумарно шроту на 9272309.17 грн.) та олії соняшникової на 5971698.57 грн.

Зауважено, що весь залишок на кінець періоду є придбаною продукцією та продукцією переробки придбаної сировини.

Проаналізувавши зміст поданих позивачем документів, зокрема копії оборотно-сальдової відомості по рахунку № 28 за період з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що останнім не підтверджено належними та допустими доказами, як то передбачено ч. 1 ст. 77 КАС України, факт віднесення наведеної продукції до категорії сільськогосподарської продукції саме власного виробництва.

Натомість, відповідачем, на підставі сформованих позивачем документів, обгрунтовано сформовано висновки відносно протиправності віднесення до продукції власного виробництва вищенаведеної олії соняшникової та шроту соняшникового.

При цьому, що стосується висновків суду першої інстанції стосовно того, що обов`язковою умовою для застосування штрафних санкцій є наявність двох підстав одночасно - невідповідність платника єдиного податку четвертої групи вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 ПК України, а не однієї альтернативної умови, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 4 п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку четверта група - сільськогосподарські товаровиробники: юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Згідно з пунктом 291.5-1 статті 291 Податкового кодексу України, не можуть бути платниками єдиного податку четвертої групи суб`єкти господарювання, у яких понад 50 відсотків доходу, отриманого від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки, становить дохід від реалізації декоративних рослин (за винятком зрізаних квітів, вирощених на угіддях, які належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування, та продуктів їх переробки), диких тварин і птахів, хутряних виробів і хутра (крім хутрової сировини).

Відтак, положення п. 291.5-1 статті 291 Податкового кодексу України, яка визначає осіб які не можуть бути платниками єдиного податку четвертої групи, стосується суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію декоративних рослин, диких тварин і птахів, хутряних виробів і хутра (крім хутрової сировини).

Натомість, позивач до наведених суб`єктів господарювання не відноситься.

Також, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з посиланням позивача на порушення податковим органом порядку розрахунку частки сільськогосподраського товаровиробництва, оскільки як вбачається з матеріалів справи, останній проводився на підставі наданих позивачем документів, зміст яких останнім спростовано не було.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що з огляду на формування позивачем частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2018 рік у розмірі менше 75%, відповідач при прийнятті податкового повідомлення рішення №1 від 05.08.2019 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

Що стосується правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення рішення №1 від 05.08.2019 року, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Як було встановлено судом, відповідач починаючи з 2019 року мав здійснювати сплату податку на прибуток на загальних підставах та подавати відповідні податкові декларації.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що починаючи з 2019 року позивач податкову декларацію з податку на прибуток не подавав, що свідчить про обгрунтованість застосування до позивача штрафу, передбаченого п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України та правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення рішення №1 від 05.08.2019 року.

Що стосується правомірності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 05.08.2019 року №1 та №1, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.п. 200.1-200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України).

Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи вищезазначені норми, в ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.

В силу викладеного, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач під час здійснення своєї господарської діяльності мав господарські відносини з ТОВ "Рітейл Трейд", ТОВ "Оріант ЛТД", ТОВ "Укрграндпостач" та ФГ "Верес".

Так, між та ФГ "Верес" було укладено договір поставки №07-09/18 від 07.09.2018 року, відповідно до умов якого остачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити у відповідності з умовами даного договору товар (ячмінь 3 класу не ГМО українського походження врожаю 2018 року) (т.1, а.с.67-70).

На підветрдження виконання умов наведеного договору, позивачем до суду були подані копії видаткових накладних та товарно транспортних накладних

У відповідності з умовами укладеного договору позивачем отримано обумовлений товар (ячмінь 3 класу, українського походження, врожаю 2018 року) згідно: видаткових накладних(т.1,а.с.73,76,79,82,85,88,91,94,97,100,103,106,109,112,115,118,121,124,127,130,133,136,139,142,145,148,151,154,157,160,163,166,173,176,179,182,185,188), (т.1,а.с. 191-250,т.2,а.с.1-25).

Також, ФГ "Верес" за фактом передачі товару у власність ТОВ фірма "Олто" було складено податкові накладні. Вказані податкові накладні зареєстровано та досліджено посадовими особами під час перевірки, що відображено у акті перевірки (т.1.а.с.74,77,80,83,86,89,92,95,98,101,104,107,110,113,116,119,122,125,128,131,134,137,140,143,146,149,152,155,158,161,164,167,169,171,174,177,180,183,186,189).

Розрахунок за отриманий товар здійснювався у безготівковій формі, що підтвержується копіями платіжних доручень (т.2, а.с.27-50).

Також, між позивачем та ТОВ "Укрграндпостач" було укладено договір поставки №03/12-18 від 27.12.2018 року, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити у відповідності з умовами даного договору товар (соняшник) (т.2, а.с.84-86).

На підтвердження виконання умов наведеного договору, позивачем до суду було подано копії податкової накладної № 8 від 31.01.2019 року, видаткових накладних (т.2,а.с.86,88,) актів прийому товару (т.2,а.с. 87,89).

Розрахунок за отриманий товар здійснювався у безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень (т.2, а.с.92-93).

Крім того, між позивачем та ТОВ "Оріант ЛТД" було укладено договір поставки №ДГ17/1218-1 від 17.12.2018 року, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити у відповідності з умовами даного договору товар (макуху, шрот соняшника).

На підтвердження виконання умов наведеного договору, позивачем до суду були подані копії податкових накладних, видаткових накладних, рахунків фактур, та товарно транспортних накладних(т. 2, а.с. 110-119).

Розрахунок за отриманий товар здійснювався у безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень (т.2, а.с.115,121).

Також, між позивачем та ТОВ "Рітейл Трейд" було укладено договір поставки №05/10-17 від 01.10.2017 року, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити у відповідності з умовами даного договору товар (насіння соняшнику).

На підтвердження виконання умов наведеного договору, позивачем до суду були подані копії податкових накладних, актів прийому передачі товарів, видаткових накладних, рахунків фактур (т. 2 а.с. 165-174).

Розрахунок за отриманий товар здійснювався у безготівковій формі, що підтвреджується копіями платіжних доручень (т.2, а.с.176-180).

27.10.2017 року між позивачем (поклажодавець) та ТОВ "Рітейл Трейд" (зберігач) укладено договір відповідального зберігання №С-27/10-001. Відповідно до умов договору, позивачем передано на відповідальне зберігання майно «насіння соняшнику» (т.2,а.с.185-187).

Фактичне виконання умов укладеного договору підтверджується копіями первинних документів, долучених до матеріалів справи (т.2,а.с.188-250)

Судом встановлено, що позивачем здійснювалось зберігання насіння соняшнику на складах ТОВ "Рітейл Трейд", яке в подальшому транспортувалось підприємством позивача, з метою переробки чи реалізації, що підтверджується долученими до справи копіями первинних документів 9т.3,а.с.1-250, т.4,а.с.1-250, т.5,а.с.1-250, т.6, а.с.1-173).

Дослідивши наведені документи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що останні в повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з виконання робіт, фактичний рух активів та зміни у майновому стані позивача.

При цьому, що стосується посилань податкового органу на недотримання форми актів виконаних робіт, а саме ненаведення детальної розшифровки виконаних на об`єкті робіт та використаних матеріалів, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що для цілей оформлення податкового кредиту, положення приписів чинного законодавства не вимагають від суб`єктів господарської діяльності, при офорленні документів, які закріплюють факт виконання робіт (надання послуг), конретної деталізації переліку таких робіт, за умови якщо зміст таких актів надає можливість встановити обсяг та вид виконаних робіт, їх безпосередній зв`язок з відповідним господарським договором та підтвердження факту виконання робіт іншими первинними документами.

В даному випадку, як вбачається з поданих позивачем копій актів виконаних робіт вбачається, що останні містять вид виконаних робіт, вартість наданих послуг, посилання на відповідні договори, а наданні позивачем копії первинних документів в повній мірі підтверджують факт виконання робіт з боку ТОВ "Рейка", що свідчить про необгрунтованість наведених доводів податкового органу.

Щодо посилань податкового органу на відсутність у контрагента позивача основних засобів, невідповідність придбаних та реалізованих товарів, віднесення податковим органом певних контрагентів до ймовірних учасників схем ухилення від оподаткування, відсутності достатньої кількості працівників то суд апеляційної інстанції зазначає, що якщо контрагент порушив податкове законодавство, не забезпечив належне ведення бухгалтерського обліку, збереження первинних бухгалтерських документів, тощо, то відповідно, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 61 Конституції України, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту, якщо останній має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Так, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків, будь-які порушення виконавцем послуг правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням виконавцем послуг вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу "Інтерсплав проти України" (рішення від 09.01.2007 року (заява № 803/02), вказав на те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 18.12.2018 року по справі № 816/1118/17, від 15.01.2019 року по справі №809/2918/13-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Що стосується посилань податкового органу на відомості інформаційних баз даних, як джерела інформації, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх необґрунтованими, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є належним доказом в розумінні КАС України.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.11.2019 року по справі № 826/11629/16, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції відносно необгрунтованості нарахування податковим органом позивачу податкових зобовязань з податку на додану вартість з огляду на нереальність господарських операцій з ТОВ "Рітейл Трейд", ТОВ "Оріант ЛТД", ТОВ "Укрграндпостач" та ФГ "Верес".

Що стосується висновків відповідача відносно порушень позивачем податкового законодавства з податку на додану вартість в результаті не нарахування податкових зобов`язань при списанні вартості посівного матеріалу (насіння соняшника сорту "Ясон") та ПММ в операціях, що не є господарською діяльністю підприємства, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 123.2 ст. 123 Податкоовго кодексу України, використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, платежу додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів, платежів, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

За приписами п. «б» п. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 ПК України, виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит: вирощування, розведення, відгодівля та забій свійських сільськогосподарських тварин, застосування засобів захисту тварин, проведення протиепізоотичних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач дійшов висновку про заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість з огляду на не підтвердження реальності придбання, походження, якість, переміщення насіння соняшника "Ясон", яке списано на посів 375 га; не сприятливих для посіву та сходів насіння соняшника " Ясон " погодні умови у степовій зоні в Кіровоградській області - центр України (висока температура повітря та землі, відсутність опадів).

З матеріалів справи вбачається, що наведених висновків податковий орган дійшов на підставі наданих в ході перевірки документів, зокрема актів витрат насіння і садівного матеріалу, форма ВЗСГ-4, накладних на посів, структури посівних площ, договорів, видаткових накладних, дорожніх листів трактора, реєстрів прийому зерна вагарем, облікових листів тракториста-машиніста (Сільгоспоблік за формами №85, №68, №78-а), актів виконаних робіт, встановлено, що посіяти і виростити насіння соняшника на повторних посівах не було можливості.

Так, висновок про фіктивність придбання позивачем насіння був сформований відповідачем з огляду на відсутність у позивача документів, які підтверджують його транспортування.

Однак, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що товарно-транспортна накладна є транспортною документацією, яка підтверджує операції саме з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 05.09.2019 року по справі № 520/10016/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач здійснює діяльність з вирощування зернових, бобових культур i насіння олійних культур, в користуванні підприємства перебувають земельні ділянки загальною площею 1697,988 га., у зв`язку з чим товариством придбано добрива та ядохімікати. Придбані добрива та ядохімікати були списані, оскільки використані з метою удобрення земельних ділянок сільськогосподарського призначення та протравлення шкідників, хвороб на рослинах протягом 2017-2018 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин, що свідчить про те, що товариством проводились передпосівні та післяпосівні роботи, що свідчить про неправомірність висновків податкового органу.

Що стосується посилань відповідача на недоліки оформлення листів тракториста машиніста, то суд апеляційної інстанції зазначає, що обліковий лист тракториста-машиніста - форма № 67-Б, затверджена наказом Міністерства сільського господарства СРСР від 13.12.1977 р. № 269-2, з показників форми якої вбачається, що останню виписують на декілька днів на окрему одиницю сільгосптехніки (трактор тощо) й на окремого машиніста. У формі також зазначають найменування культури, виконаної роботи, кількість виконаної роботи, показники оплати праці, руху палива.

При цьому, жодних застережень щодо обов`язкового зазначення в облікових листах тракториста - машиніста номеру поля, чинне законодавство не містить.

Також, суд зазначає, що лімітно-забірні картки служать підтверджуючим документом для списання матеріальних цінностей сільськогосподарських підприємств, а також для поточного контролю за додержанням встановлених лімітів відпуску матеріалів на виробничі потреби. Лімітно-забірні картки виписуються бухгалтерією (відділом постачання або іншою відповідальною особою) на одне або декілька найменувань матеріалів у двох примірниках терміном на один місяць.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції відносно необгрунтованості посилань відповідача, як на підставу для визнання безтоварними операцій позивача з приводу придбання насіння соняшнику "Ясон", на те, що видаткові накладні на відпуск, виписані контрагентом на користь позивача, мають суттєві недоліки, оскільки не містять посад і прізвищ відповідальної особи отримувача, що не дозволяє ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Надані позивачем видаткові накладні, які знаходяться в матеріалах справи, містять необхідні відомості, крім того, видаткові накладні містять інші реквізити, за якими можливо ідентифікувати сторін, які брали участь у господарських операціях.

Посилання відповідача на погодні умови та родючість ґрунтів, суд до уваги не приймає, оскільки наведені обставини фактично є припущеннями уповноважених осіб відповідача та не підтверджені жодними належними доказами.

Відтак, з огляду на наведені обставини, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції відносно ротиправності прийняття податкових повідомлень рішень від 05.08.2019 року №1 та №1 та необхідності їх скасування.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійша висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.08.2019 року №1, №1 з відмовою в задоволенні позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, 321, 325 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 року в адміністративній справі №340/3300/19 - скасувати в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.08.2019 року №1, №1 та в задоволенні цієї частини позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай