Справа № 640/14492/20
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 жовтня 2020 року №640/14492/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

третя особа Київський міський військовий комісаріат

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні

дії,

встановив:
ОСОБА_1 , (далі - позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, (далі - відповідач), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив суд:

визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності під час повторного огляду МСЕК з 17.10.2017, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.05.2020 №68;

зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності II групи під час повторного огляду внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії з урахуванням раніше виплаченої суми відповідно до ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідачем безпідставно відмовлено у виплаті належної позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з урахуванням раніше виплаченої суми, оскільки на третю особу рішенням суду було покладено обов`язок надання належних документів для такої виплати, що і було зроблено комісаріатом та не взято до уваги відповідачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

У письмовому відзиві на позов відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, вказавши на те, що у відповідності до вимог частини шостої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, що діяла у період з 01 січня 2007 по 01 січня 2014 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяця після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції вказаної статті після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної грошової допомоги у військовослужбовця військової строкової служби не виникає.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З 11.05.1983 по 12.05.1985 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в лавах Збройних Сил України колишньої УРСР, що підтверджується військовим квитком. Згідно з довідкою від 24.04.2985 №165 позивач отримав травму під час у бойових діях в республіці Афганістан. 18.08.2015 спеціалістом у галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_2 складено висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 1518/ж, з якого вбачається, що позивач отримав осколкові поранення голови.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №0432676 позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності з 20.10.2015 у зв`язку з пораненням (контузією) і захворюванням, що «так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії».

На підставі акту огляду МСЕК позивачу видано посвідчення інваліда війни 3 групи. 11.12.2015 ОСОБА_1 було виплачено одноразову грошову допомогу як інваліду війни 3 групи у сумі 206 700, 00 грн. (протокол № 57 від 11.12.2015).

17.10.2017 під час повторного огляду позивачу встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку з пораненням (контузією) і захворюванням, що «так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії», що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №0643937, та як наслідок видано посвідчення інваліда війни 2 групи.

08.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до Київського міського військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.12.2017 №ПсЗ/2 позивачу повідомлено, що підстав для направлення документів комісії Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №975 законних підстав немає.

Відмовляючи у направленні документів, Київський міський військовий комісаріат виходив з того, що заявник не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з п.6 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.п.3 п.6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2512.2013 № 975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше, ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 24.12.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020, у справі №826/2864/18 визнано протиправною бездіяльність Київського міського комісаріату щодо ненаправлення до Міністерства оборони України заяви ОСОБА_1 з доданими до неї документами для прийняття рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку зі встановленням другої групи інвалідності. Зобов`язано Київський міський військовий комісаріат відповідно до п.13 Порядку № 975 оформити та подати до розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України висновок із доданими до нього заявою та документами для прийняття рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2019 у справі №826/2864/18, 24.03.2020 Київський міський військовий комісаріат направив заяву ОСОБА_1 з доданими до неї документами Міністерству оборони України.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.05.2020, оформленим протоколом № 68 від 08.05.2020 вирішено, що заявник не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з п.6 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також п.п.3 п.6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2512.2013 № 975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби.

Вважаючи таке рішення протиправним, таким, що порушує законні права та інтереси позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, що діяла станом на 17.10.2017, тобто на час встановлення позивачу другої групи інвалідності, відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 3 названого Закону його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

За змістом частини другої цієї ж статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з приписами статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Відповідно до ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній станом на 20.10.2015, тобто станом на момент встановлення ОСОБА_1 інвалідності) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Аналогічні приписи містяться і в пункті 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Також частиною восьмою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Згідно з пунктом 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до частини шостої Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з якою кореспондується пункт 12 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Аналіз викладених вище правових норм дає підстави суду дійти висновку, що позивач у зв`язку зі встановленням йому ІІ групи інвалідності замість раніше встановленої ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, набув право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата якої провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми, зокрема в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 р. № 1774-VIII частину четверту статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною, зокрема, в постановах від 26.06.2018 р. у справі 750/5074/17 адміністративне провадження №К/9901/44751/18, від 29.10.2018 р. у справі № 820/2504/18 адміністративне провадження №К/9901/58413/18, від 29.10.2018 р. у справі № 750/11327/17 адміністративне провадження №К/9901/51389/18; від 09.11.2018 р. у справі № 759/5707/16-а адміністративне провадження №К/9901/18171/18.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ІІІ група інвалідності встановлена з 20.10.2015, ІІ група інвалідності в подальшому встановлена з 17.10.2017, отже в межах строку визначеного законом у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

При цьому, суд враховує, що рішенням у справі №826/2864/18 зобов`язано Київський міський військовий комісаріат відповідно до п.13 Порядку № 975 оформити та подати до розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України висновок із доданими до нього заявою та документами для прийняття рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності та на його виконання Київським міським військовим комісаріатом 24.03.2020 р. направлено заяву ОСОБА_1 з доданими до неї документами Міністерству оборони України.

Доводи відповідача про те, що в матеріалах, надісланих на адресу відповідача, відсутня копія акту про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини й обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема, що поранення (контузія, травма, каліцтво) непов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - у разі якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з виконання обов`язків військової служби суд вважає безпідставними.

Так, саме відповідач, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, зокрема, використовуючи архівні матеріали, зобов`язаний доводити протилежне, а саме, те, що позивач отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинив собі тілесні ушкодження.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2018 року у справі №825/1558/18, касаційне провадження №К/9901/58423/18.

З огляду на вищевикладене, суд визначає як необґрунтовані доводи відповідача в частині не подання копії документа, що свідчить про встановлення позивачу інвалідності, що пов`язана з , оскільки такі твердження не відповідають дійсним обставинами справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що позивач як військовослужбовець отримав поранення під час проходження військової служби, а тому має право на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Отже, враховуючи, що матеріали справи свідчать про надіслання пакету документів позивача до Міністерства оборони України, проте, обставини справи вказують, що останній не вирішив заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги, в порядку передбаченому чинним законодавством та нормативно-правовими актами, суд приходить до висновку що дії Міністерства оборони України щодо відмову позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення пов`язаного з обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» є протиправними.

Відповідно до пункту 70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

З огляду на вказане, з метою запобігання порушенню прав позивача на отримання одноразової грошової допомоги, на переконання суду, ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Міністерства оборони України розглянути подані документи та прийняти відповідне рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахуванням висновків суду, наведених в мотивувальній частині даного рішення.

Застосовуючи механізм захисту порушеного права та керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення позивачу у зв`язку з встановленням з 17.10.2017 ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби після звільнення з військової служби, у розмірі та у порядку, визначеному статтею 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком №975.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень у реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:
1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ-168, пр-т. Повітрофлотський, 6; ), третя особа - Київський міський військовий комісаріат (місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Парково-Сирецька, 19; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності під час повторного огляду МСЕК з 17.10.2017, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.05.2020 №68.

3. Зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності II групи під час повторного огляду, внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії з урахуванням раніше виплаченої суми відповідно до частини четвертої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко