Справа № 340/2988/20
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/2988/20

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М. розглянувши у в письмовому порядку загального позовного провадження справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових - повідомлення рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2020 року № на суму 142407,48 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 13.01.2020 року на суму 25575,64 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 року № на суми 124420,72 грн. збільшеного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та 31105,18 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 року № на суми 9745,84 грн. збільшеного податкового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та 2436,46 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що уповноваженими особами Головного управління Державної податкової служби України у Кіровоградській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018. За результатами даної перевірки складено акт № 20/11-28-33-04/ НОМЕР_1 від 22.11.2019, на підставі якого, відповідачем прийнято спірні податкові повідомлення-рішення. Позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є неправомірними, а тому підлягають скасуванню у повному обсязі.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні (Т.1 а.с.1).

27 серпня 2020 року ухвалою суду задоволено клопотання представника сторін та відкладено розгляд підготовчого судового засідання (Т.1 а.с.62-63).

21 вересня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні (Т.1 а.с.70-71).

21 жовтня 2020 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи (Т. 7 а.с.18).

26.08.2020 (вх.№ 16703/20) представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги не визнаються в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень обумовлені порушенням податкового законодавства, що виявлені під час перевірки, а тому є правомірними та не підлягають скасуванню (Т.1 а.с.50-54).

Представники сторін до суду надали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що в період з 04.11.2018 по 15.11.2019 на підставі наказу від 22.10.2019 № 298, проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

За результатами перевірки складено акт № 20/11-28-33-04/ НОМЕР_1 від 22.11.2019, яким встановлено порушення:

- пункту 177.2, підпункту 177.4.1, підпункту 177.4.2, підпункту 177.4.3, підпункту 177.4.5 пункту 177.4, підпункту 177.5 3 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 124420,72 грн., в т. ч. за 2016 рік в сумі 6887,75 грн., за 2017 рік в сумі 86870,04 грн, за 2018 рік в сумі 30662,93 грн.;

- підпункту 1.1 - підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України в частині заниження суми податкового зобов`язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 9745,84 грн , в т.ч за 2016 рік на суму 573,98 грн., за 2017 рік на суму 6616,62 грн, за 2018 рік на суму 2555,24 грн.;

- частини 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження суми податкового зобов`язання по єдиному внеску від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 142407,48 грн., в т. ч. за 2016 рік на суму 8418,37 грн., за 2017 рік на суму 96512,17 грн., за 2018 рік на суму 37476,94 грн.;

- пункту 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 13613 грн., в т. ч. за лютий 2016 в сумі 107,00 грн., березень 2016 в сумі 41,00 грн., квітень 2016 в сумі 283,00 грн., травень 2016 в сумі 63,00 грн, липень 2016 в сумі 227,00 грн, серпень 2016 в сумі 16,00 грн., жовтень 2016 в сумі 63,00 грн , січень 2017 в сумі 140,00 грн , лютий 2017 в сумі 380,00 грн., березень 2017 в сумі 334,00 грн., квітень 2017 в сумі 370,00 грн., травень 2017 в сумі 215,00 грн., червень 2017 в сумі 162,00 грн , липень 2017 в сумі 265,00 грн., серпень 2017 в сумі 1023,00 грн., вересень 2017 в сумі 120,00 грн., жовтень 2017 в сумі 185,00 грн., листопад 2017 в сумі 42,00 грн., грудень 2017 в сумі 544,00 грн , січень 2018 в сумі 544,00 грн., лютий 2018 в сумі 382,00 грн., березень 2018 в сумі 287,00 грн., квітень 2018 в сумі 625,00 грн , травень 2018 в сумі 647,00 грн., червень 2018 в сумі 760,00 гри., липень 2018 в сумі 510,00 грн., серпень 2018 в сумі 624,00 грн , вересень 2018 в сумі 467,00 грн., жовтень 2018 в сумі 665,00 грн , листопад 2018 в сумі 1048,00 грн., грудень 2018 в сумі 2474,00 грн;

- підпункту 250.2.1 пункту 250.2 статті 250 Податкового кодексу України в частині неподання податкових декларацій екологічного податку за І квартал 2016 р., ІІ квартал 2016 р., III квартал 2016 р., IV квартал 2016 р., І квартал 2017 р., II квартал 2017 р., III квартал 2017 р., IV квартал 2017 р., І квартал 2018 р., II квартал 2018 р., III квартал 2018 р., IV квартал 2018 р.;

- підпункту 240.1.3 пункту 240.1 статті 240, підпункту 242.1.3 пункту 242.1 статті 242 Податкового кодексу України в частині заниження суми податкового зобов`язання з екологічного податку на загальну суму 105,60 грн., в т. ч. за І квартал 2016 р. в сумі 1,51 грн., II квартал 2016 р. в сумі 4,04 гри , III квартал 2016 р. в сумі 9,83 грн., IV квартал 2016 р. в сумі 13,55 грн., І квартал 2017 р. в сумі 2,07 грн., II квартал 2017 р. в сумі 9,83 грн., ІІІ квартал 2017 р. в сумі 6,20 гри , IV квартал 2017 р. в сумі 13,56 грн., І квартал 2018 р. в сумі 4,81 гри., II квартал 2018 р. в сумі 17,98 грн, III квартал 2018 р. в сумі 9,24 грн . IV квартал 2018 р. в сумі 12,98 грн.;

- пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України в частині подання відомостей про об`єкти оподаткування платника податків з порушенням порядку заповнення (форма №20-ОПП);

- підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників на загальну суму 393,06 гри., в т. ч. за червень 2017 року в сумі 6,55 грн , серпень 2017 року в сумі 193,25 грн , вересень 2017 року в сумі 193,26 грн.;

- підпункту 14 1.156 пункту 14.1 статті 14, підпункту 168 1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.1, пункту 171.2 «а» статті 171, пункту 176.2 «а» «г» статті 176 Податкового кодексу України в частині несплати податку на доходи фізичних осіб під час виплати заробітної плати на загальну суму 30774,99 грн.

На підстав акту перевірки відповідачем винесено: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2020 № на суму 142407,48 грн. донарахованого боргу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 13.01.2020 на суму 25575,64 грн.; податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 № на суми 124420,72 грн. збільшеного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та 31105,18 грн. штрафних (фінансових) санкцій; податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 № на суми 12813,00 грн. збільшеного податкового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та 3203,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій; податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 № на суми 9745,84 грн. збільшеного податкового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та 2436,46 грн. штрафних (фінансових) санкцій; податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 № на суми 393,06 грн. збільшеного податкового зобов`язання з податків та зборів, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб та 22963,49 грн штрафних (фінансових) санкцій; податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 № на суму 170,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій за порушення податкового законодавства; податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 № на суму 1050,00 грн. штрафу за відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку; податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 № на суму 1530,00 грн штрафних (фінансових) санкцій за платежем «Надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 19010300»; податкове повідомлення-рішення від 13 01 2020 року № на суми 90,22 грн. збільшеного податкового зобов`язання за платежем «Надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 19010300» та 22,56 грн штрафних (фінансових) санкцій.

З переліку прийнятих головним управлінням Державної податкової служби України у Кіровоградській області, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржує Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2020 № на суму 142407,48 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 13.01.2020 на суму 25575,64 грн.; податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 № на суми 124420,72 грн. податкових зобов`язань та 31105,18 грн. штрафних (фінансових) санкцій; податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 № на суми 9745,84 грн. податкових зобов`язань та 2436,46 грн. штрафних (фінансових) санкцій (Т.1 а.с.13-14).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Суд зазначає, що підпунктом 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до п.162.1 ст. 162 ПК України, платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

За приписами норм п. 44.1 та п. 44.3 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно із п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704 (далі - Положення), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналіз викладених норм Закону № 996-ХІV та Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9Закону № 996-ХІV).

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців визначений ст. 177 ПК України.

Згідно із п. 177.2 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.

Відповідно до пп. 177.4.1. 177.4 ст. 177 ПК України витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Згідно з пп.177.4.2. 177.4 ст. 177 ПК України витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством.

Згідно з пп. 177.4.3. 177.4 ст. 177 ПК України, суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

Відповідно до пп. 177.4.4. 177.4 ст. 177 ПК України, інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

ПП. 177.4.5. 177.4 ст. 177 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Згідно з пп 177.4.6, 177.4 ст. 177 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Таким чином, за приписами Податкового кодексу України підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Судом встановлено, в ході проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи -платника податків ОСОБА_1 відповідною посадовою особою відповідача було зроблено висновок про завищення позивачем витрат на загальну суму 474267,04 грн., в т. ч за 2016 рік на суму 4247,04 грн., за 2017 рік на суму 329155,40 грн., за 2018 рік на суму 140864,60 грн., як порушення вимог підпункту 177.4.1, підпункту 177.4.2, підпункту 177.4.3, підпункту 177.4 5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (сторінка 19 Акту).

Зокрема, в Акті зазначено про наступні витрати - за 2016 рік: витрати зі сплати штрафів на загальну суму 250 грн.; витрати на придбання бензину на загальну суму 3997,04 грн., які не пов`язані з отриманням доходу за 2016 рік; - за 2017 рік: включення до складу витрат за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення (автомобільних шин до вантажних автомобілів на суму 114092,89 грн., запасних частин на суму 131290,20 грн., ремонт та технічне обслуговування транспортних засобів на суму 16238,76 грн., техогляд на суму 1153,33 грн.), які не включаються до складу витрат підприємця; витрати на придбання бензину на загальну суму 15897,28 грн., які не пов`язані з отриманням доходу за 2017 рік; послуги банка на суму 47136,01 грн., які документально не підтверджені; оренда земельної ділянки - 1750 грн, яка не включається до складу витрат підприємця; витрати зі сплати штрафів на загальну суму 1596,93 грн; - 2018 рік: включення до складу витрат за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 витрат на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення (запасних частин на суму 89270,07 грн., технічне обслуговування транспортних засобів на суму 1109,67 грн.), які не включаються до складу витрат підприємця; витрати на придбання бензину на загальну суму 37626,68 грн, які не пов`язані з отриманням доходу за 2018 рік; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником на загальну суму 12858,18 грн., які згідно відомостей нарахування заробітної плати працівникам та поданої звітності по єдиному соціальному внеску за відповідний період, відсутні

Судом встановлено, що позивач не погоджується з вказаними висновками в частині витрат на придбання автомобільних шин до вантажних автомобілів на суму 114092,89 грн., запасних частин на суму 131290,20 грн., ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів на суму 16238,76 грн. в 2017 році, та витрат на придбання запасних частин на суму 89270,07 грн в 2018 році.

В Акті від 22.11.2019 № 20/11-28-33-04/ НОМЕР_1 зазначено, що згідно з реєстраційними даними видами господарської діяльності фізичної особи платника податків ОСОБА_1 , видами діяльності відповідно до КВЕД являються: 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 52.24 транспортне оброблення вантажів; 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 45.32 роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 49.41 (основна) вантажний автомобільний транспорт; 52.21 допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Перевіркою встановлено, що фактично в перевіряємому періоді фізична особа платник податків ОСОБА_1 надавав послуги вантажного автомобільного транспорту (Т.1 а.с.16 зв.б.). У власності позивача знаходяться відповідні транспортні засоби (сідлові тягачі, напівпричепи) які використовуються у господарській діяльності.

Як зазначено в Акті, в періоді, що перевірявся, позивач відніс до складу витрат, витрати на оплату придбаних автомобільних шин до вантажних автомобілів, запасних частин, а також на ремонт та технічне обслуговування транспортних засобів на загальну суму 350891,92 грн. Документальні докази здійснення вказаних витрат на цю суму встановлені під час проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , надані до суду та не заперечуються відповідачем.

Відповідно до пояснень відповідача, позивачем неправомірно включено ці витрат до складу витрат звітного періоду, оскільки витрати по придбанню шин вантажних автомобілів, запасних частин та проведенню ремонту не можуть бути зараховані до складу витрат звітного періоду, оскільки є втратами на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення.

Судом з`ясовано, що при визначенні терміну «утримання основних засобів» Головне управління ДПС у Кіровоградській області Акті перевірки посилається на Правила експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 №550 (далі - Правила №550).

Відповідно до п. 26 Правила № 550, утримання транспортного засобу - забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обов`язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, передання транспортного засобу та ного швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства.

Поняття термінів «технічне обслуговування» та «ремонт» наведене у п. 1.3 розділу І Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Мінтрансу України від 30.03.98 №102 (далі - Положення №102), де

технічне обслуговування (ТО) - комплекс операцій чи операція щодо підтримки роботоздатності або справності виробу під час використання за призначенням, зберігання та транспортування;

ремонт - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатноані виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин.

Крім того, Положення №102 розподіляє ремонт на види: поточний ремонт (ПР) - ремонт який виконується для забезпечення або відновлення роботоздатності виробу і полягає в заміні і (або) відновленні окремих частин (може виконуватись заявочно або за результатами діагностування агрегатним, знеособленим та іншими методами); капітальний ремонт (КР) -ремонт, який виконується для відновлення справності та повного або близького до повного відновлення ресурсу виробу із заміною чи відновленням будь-яких частин, у тому числі базових.

Переліки робіт, які зазвичай здійснюють під час проведення технічного обслуговування, наведено в п 3.5 Положення №102, та включають перевірку технічного стану; виконання робіт щодо підтримування належного зовнішнього вигляду; заправлення експлуатаційними рідинами; усунення виявлених несправностей; санітарну обробку транспортного засобу.

Згідно з пунктами 1, 2 Правил №550, Правила визначають механізм організації безпечного утримання колісних транспортних засобів (КТЗ) категорій М, N, О впродовж експлуатаційного життєвого циклу автомобільним перевізником (їх власником, орендарем), автомобільним самозайнятим перевізником, а також підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності (далі - перевізники). Ці Правила можуть використовуватися підприємствами автомобільного сервісу (далі - ремонтники) Ці Правила поширюються на суб`єктів господарювання, які організовують або здійснюють роботи у сфері технічної експлуатації колісних транспортних засобів (придбання-продаж. утримання, передання на утилізацію колісних транспортних засобів або їх частин).

Суд погоджується з доводами позивача, що термін «утримання транспортного засобу», яким керувався контролюючий орган при проведенні перевірки платника податків, використовується виключно для тлумачення правовідносин, які регулюються Правилами експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України віт 26.07.2013 року №550, а не правовідносин зі сплати податків, зборів та інших загальнообов`язкових платежів оскількифізичними та юридичними особами. Використовуючи це визначення, відповідач об`єднує терміни «утримання основних засобів» та «проведення ремонту», представивши друге, як складову частину першого.

Суд звертає свою увагу на те, що Податковий кодекс України, містить чітке розділення цих понять (підпункт 177.4.5 та підпункт 177.4.6 пункту 1774 статті 177 Податкового кодексу України відповідно).

Розмежовуючи ці поняття різними податковими обліками Податковий кодекс України не містить визначення, що саме розуміється під терміном «утримання основних засобів», а що вважається «ремонтом» в сенсі правовідносин зі сплати податків, зборів та інших загальнообов`язкових платежів фізичними та юридичними особами. Положення статті 177 Податкового кодексу України не містить критеріїв, за якими можна було б визначити, які витрати слід вважати витратами на утримання автомобіля, а які витрати відносяться до його ремонту. Попри це, наслідки понесення цих витрат в податковому обліку є різними, позаяк одні витрати відносяться на власні витрати підприємця, а інші ні.

Аналізуючи вищезазначене, наявні в матеріалах справи докази та основний вид господарської діяльності позивача, суд приходить до висновку, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 правомірно віднесено до складу витрат звітного періоду, витрати по придбанню шин вантажних автомобілів, запасних частий та проведенню ремонту, - у відповідності до спеціальної норми підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, відповідно до якої не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів.

За цих умов, вказані витрати не належать до витрат на придбання та утримання основних засобів у розумінні вищевказаних положень чинного законодавства, а тому включаються до підприємницьких витрат.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки витрати позивача в сумі 350891,82 грн. правомірно віднесено до складу звітного періоду, тому занижений чистий оподаткований дохід позивача становить 298830,68 грн. (649722,60 грн. - 350891,82 грн.).

Суд зазначає, що оскільки визнано не правомірність збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача в частині 350891,92 грн., тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2020 № на суму 142407,48 грн., суд зазначає, що оскільки під час розгляду справи було встановлено занижений чистий оподаткований дохід позивача становить 298830,68 грн., тому недоїмка по єдиному соціальному внеску має становити 65742,75 грн. (298830,68 грн./100 * 22%), а тому дана вимога підлягає скасуванню в частині нарахованої недоїмки по єдиному соціальному внеску в сумі 76664,73 грн. (142407,48 грн. - 65742,75 грн.).

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 13.01.2020 року на суму 25575,64 грн., суд зазначає. Незважаючи на часткове скасування Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2020 № , сам факт не своєчасного нараховування єдиного внеску у відповідних сумах було підтверджено під час розгляду справи, тому дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.01.2020 № на суми 124420,72 грн. збільшеного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та 31105,18 грн. штрафних (фінансових) санкцій, суд зазначає, що оскільки під час розгляду справи було встановлено, що занижений чистий оподаткований дохід позивача становить 298830,68 грн., тому сума збільшеного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності має становити 53789,85 грн. (298830,68 грн./100*18%) та штрафних (фінансових) санкцій 13447,38 грн.(53789,85 грн./100*25%), а тому дане податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в частині нарахованого суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням в розмірі 70630,87 грн.(124420,72 грн.-53789,85 грн.) та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 17657,8 грн. (31105,18 грн.-13447,38 грн.).

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.01.2020 № на суми 9745,84 грн. збільшеного податкового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та 2436,46 грн. штрафних (фінансових) санкцій суд зазначає, що оскільки під час розгляду справи було встановлено занижений чистий оподаткований дохід позивача становить 298830,68 грн., тому на сума збільшеного податкового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування має становити 4482,46 грн. (298830,68 грн./100*1,5%) та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1120,61 грн.(4482,46 грн./100*25%). Отже, дане податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в частині нарахованого суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням в розмірі 5263,38 грн.(9745,84 грн. 4482,46 грн.) та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1315,85 грн. (2436,46 грн. - 1120,61 грн.).

За приписами частини 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що під час розгляду справи, було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судом на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про часткове порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до зазначеної норми, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення податкового органу, яким платнику податків визначені податкові зобов`язання, резюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Враховуючи вищевикладене, та з огляду на спростування правомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача в частині 350891,92 грн. та спростуванню частково донарахованих сум єдиного соціального внеску, податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та військового збору, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої вказаної статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру фізичною особою судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

З позовної заяви слідує, що позивачем заявлено позовні вимоги майнового характеру на загальну суму 335691,32 за які необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 3356,91 грн

Суд встановив, що при зверненні до суду з даним позовом фізична особа - підприємець ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 8408,00 грн. Вказане підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією МР9В070986PMV_14882021 від 28.07.2020 (а.с.2).

Таким чином, розмір надмірно сплаченого судового збору фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 становить 5051,09 грн. та підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, суд присуджує на користь позивача всі здійснені, документально підтверджені, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1711,56 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (а.с.3).

Керуючись ст.,ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

в и р і ш и в

Позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, ) про визнання протиправними та скасування податкових - повідомлення рішень задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2020 року № в частині нарахованої недоїмки по єдиному соціальному внеску в сумі 76664,73 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 № про збільшення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в частині нарахованого суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням в розмірі 70630,87 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 17657,8 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 № про збільшення податкового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в частині нарахованої суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням в розмірі 5263,38 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1315,85 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області судовий збір у сумі 1711,56 грн.

Повернути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір, сплачений відповідно до квитанції МР9В070986PMV_14882021 від 28.07.2020 в сумі 5051,09 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. Притула