Справа № 160/6580/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2020 року Справа № 160/6580/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 11/57 від 20.05.2020 року, -
17 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпровської міської ради, в якому просить суд:
- визнати протиправним та нечинним рішення Дніпровської міської ради № 11/57 від 20.05.2020 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста»;
- скасувати рішення Дніпровської міської ради № 11/57 від 20.05.2020 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Дніпровською міською радою було прийнято рішення № 11/57, яким змінено ставки земельного податку (відсотків нормативної грошової оцінки) та розмір орендної плати (відсотків нормативної грошової оцінки) за землю окремих земель громадської забудови «Для обслуговування будівель торгівлі, що використовують земельну ділянку площею 09, га та більше» та «Для обслуговування будівель ринкової інфраструктури, що використовують земельгу ділянку площею 0,9 га та більше». Рішення набуває чинності з 01.01.2021 року. Згідно додатку до рішення, ставки податку та розмір річної орендної плати за користування земельними ділянками певного цільового призначення підвищено з 3-х до 10 відсотків їх нормативної грошової оцінки. Вказує, що оскаржуване рішення є нормативно-правовим актом, яке змінює орендну плату на земельні ділянки комунальної форми власності, що перебувають в користуванні. Позивач зауважує, що він бажає взяти в користування земельну ділянку та в подальшому сплачувати податки до місцевого бюджету міста Дніпра. Проте, виконання спірного рішення, на думку позивача, грубо порушить його права та інших землекористувачів та з 01.01.2020 року призведе до дадаткових витрат у вигляді незаконного та необґрунтованого застосування максимально великого розміру орендної плати (відсотки нормативної грошової оцінки). Отже, позивач вважає, що рішення від 06.12.2017 року № 13/27 є незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, прийняте з порушенням встановленого Податковим кодексом України порядку для прийняття органами місцевого самоврядування рішень про встановлення місцевих податків та зборів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
16.07.2020 року відповідач до суду надав відзив, в якому зазначив, що Рішення міської ради від 20.05.2020 № 11/57 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» прийнято в межах повноважень, керуючись Податковим кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». При цьому, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до повноважень міської ради та її виконавчих органів належить вирішення питань регулювання земельних відносин, справляння плати за землю. Отже, міська рада не просто має право, а зобов`язана відповідно до закону врегулювати питання плати за землю, у тому числі і розмір орендної плати за землю, як складову частину цього джерела доходів бюджету міста.
Відповідач вважає, що оскаржуване рішення прийнято в межах та на підставі встановлених Законом компетенції та повноважень, рішення відповідає вимогам чинного законодавства, тому підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні.
Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи неприбуття в судове засідання представників сторін без поважних причин, належним чином повідомлених про час, дату та місце розгляду справи, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розгляд справи здійснити в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 20.05.2020 року Дніпровською міською радою прийнято рішення № 11/57 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста». Згідно з додатком до рішення міської ради від 20.05.2020 року №11/57, змінено ставки земельного податку (відсотків нормативної грошової оцінки) та розмір орендної плати (відсотків нормативної грошової оцінки). Рішення набирає чинності з 01.01.2021 року.
Не погоджуючись з рішенням Дніпровської міської ради, позивач звернувся з даними позовом до суду.
Згідно ст. 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Відповідно до статті 9 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка чинна для України з 01.01.1998, частина фінансових ресурсів органів місцевого самоврядування формується за рахунок місцевих податків і зборів, розмір яких вони мають повноваження встановлювати в межах закону.
В Україні повноваження щодо місцевих податків і зборів органу місцевого самоврядування надано Податковим кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Тобто, повноваження міської ради щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначення ставок і пільг з цих податків і зборів є конституційним, охоронюваним законом правом та юридично гарантованою можливістю регулювання і управління часткою публічних справ, під власну відповідальність, в інтересах територіальної громади міста.
За нормою ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно з частиною першою статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.
Стаття 142 Конституції України визначає, що: матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Плата за землю, встановлення пільг та розмірів сплати, відповідно до частини 1 п. 35 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та Податкового кодексу України, відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування, а саме Дніпровської міської ради.
Частиною 1 статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні акти та інші акти у формі рішень.
Повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Вони не можуть скасовуватися чи обмежуватися іншим, центральним або регіональним органом, якщо це не передбачене законом.
Так, відповідно до пунктів 24, 28, 34, 35 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються такі питання:
- установлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України;
- прийняття рішень щодо надання відповідно до чинного законодавства пільг по місцевих податках і зборах, а також земельному податку;
- вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин;
- затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.
Статтею 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Відповідно до ч. 1 п. 19 ст. 64 Бюджетного кодексу України, до доходів загального фонду бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, міст Києва та Севастополя, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад належить податок на майно, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування.
Згідно із п.п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України, до податку на майно належить плата за землю.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Отже, однією з важливих гарантій захисту земельних, майнових та інших суб`єктивних прав і законних інтересів власників землі й землекористувачів є здійснення плати за землю, що визначено нормами чинного земельного, а також адміністративного законодавства.
Відповідно до п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України.
Пунктом 12.3.2 Податкового кодексу України визначено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні Кодексом з дотриманням критеріїв, встановлених Кодексом для відповідного місцевого податку чи збору.
Пунктом 12.3.2 ст. 12 Податкового кодексу України визначено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні Кодексом з дотриманням критеріїв, встановлених Кодексом для відповідного місцевого податку чи збору.
Згідно із пп. 12.3.7 ст. 12 Податкового кодексу України, не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.
Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених законом.
Відповідно до ст. 144 Конституції України, рішення міської ради є обов`язковим до виконання на відповідній території.
Пунктом 4.1.9 пункту 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України передбачено принцип стабільності, а саме зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року;
В пункті 4.5. ст. 4 Податкового кодексу України зазначено, що при встановленні або розширенні існуючих податкових пільг такі пільги застосовуються з наступного бюджетного року.
Згідно із п.п. 12.3.4 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Відповідно до п.п. 12.4.3 ст. 12 Податкового кодексу України, до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Пунктом 12.5. ст. 12 Податкового кодексу України передбачено, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Рішенням Дніпровської міської ради від 20.05.2020 № 11/57 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста»:

- зменшено і встановлено ставки земельного податку та орендної плати за землю по деяких землях житлової та громадської забудови (для земельних ділянок понад 0,9 га) у розмірі 10,0 % для обслуговування будівель торгівлі, кредитно-фінансових установ, ринкової інфраструктури, що використовують земельну ділянку площею 0,9 га та більше (діюча ставка з 01.07.2020 12%) (КВЦПЗ: 03.07; 03.09; 03.10);

- зменшено і встановлено ставку земельного податку та орендної плати за землю для об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (для земельних ділянок понад 0,9 га) у розмірі 3,0 %, іншим 2,3% (діюча ставка для земельних ділянок понад 0,9 га з 01.07.2020 12%, інших 3,0%) (КВЦПЗ: 03.08);

- диференційовано ставки для земель, на яких розташовані паркінги та автостоянки: для паркінгів 1,5%, для автостоянок 3% (для паркінгів та автостоянок, які використовуються без отримання прибутку ставка залишається 0,03%) (КВЦПЗ: 02.09);

- зменшено та встановлено єдину ставку земельного податку та орендної плати за землю - 2,3% за землі, що використовуються для розміщення та експлуатації закладів з обслуговування відвідувачів об`єктів рекреаційного призначення (діюча ставка для земельних ділянок понад 0,9 га з 01.07.2020 12%, інших 3%) (КВЦПЗ: 03.17);

- зменшено та встановлено ставку земельного податку та орендної плати за землю 6% за землі промисловості, транспорту (крім АЗС) та енергетики для юридичних та фізичних осіб, у разі не оформлення у них правовстановлюючих документів на землю тощо, крім підприємств державної та комунальної власності, по яких залишиться ставка 3% (згідно статті 274 ПКУ по них ставка земельного податку не може перевищувати 3% (діюча ставка з 01.07.2020 12%).

- залишено без змін ставку земельного податку за земельні ділянки для категорії «інші», право користування на які не оформлено 12,0% (п. 2.2.5 рішення № 9/52, п. 2.2.6 проєкту).

Зазначені ставки використовуватимуться при здійсненні самоврядного контролю виконавчими органами міської (районних у місті) рад, зазначена ставка буде використовуватися при розрахунку збитків, заподіяних міській раді юридичними та фізичними особами при використанні ними земельних ділянок без відповідних документів.

З метою зниження податкового навантаження на певний сегмент землекористувачів, активізації інвестиційної діяльності, стимулювання суб`єктів господарювання на оформлення правовстановлюючих документів на землю, а також для упорядкування земель та підвищення рівня відповідальності землекористувачів за використання територій внесено зміни до діючих нормативних документів.

Як зазначено відповідачем та підтверджено матеріалами справи, розробка та прийняття рішення міської ради від 20.05.2020 № 11/57 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» (далі рішення № 11/57) здійснювалась за процедурою, передбаченою Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі Закон № 1160-IV) для прийняття регуляторних актів.

Під час розробки проєкту РА проведено процедури, які передбачено Законом № 1160-IV, а саме: Проєкт РА пунктом 10 включено до Плану діяльності міської ради на 2020 рік з підготовки проєктів регуляторних актів. Розробник - департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради.

Також оприлюднено:

- повідомлення про оприлюднення проєкту РА на офіційному вебсайті міської ради та у газеті «Наше місто» 26.03.2020;

- проєкт РА разом із аналізом регуляторного впливу розміщено на офіційному вебсайті міської ради 27.03.2020. Термін обговорення складав 1 місяць.

За інформацією розробника у ході обговорення надійшло 60 анкет з пропозиціями та зауваженнями до проєкту РА від депутатів Дніпровської міської ради ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), суб`єктів господарювання та громадської організації «Платформа «Громадський контроль» ( ОСОБА_4 ).

Розробником 14.05.2020 проведено робочу нараду щодо розгляду зауважень до проєкту РА. Протокол наради оприлюднено на офіційному вебсайті міської ради, меню «Регуляторна політика».

В рамках проходження процедур, передбачених Законом, отримано пропозиції Державної регуляторної служби України щодо вдосконалення проєкту РА. Пропозиції ДРС для органів місцевого самоврядування мають рекомендаційний характер.

За результатами опрацювання зауважень та пропозицій розробником внесено певні зміни до проєкту РА, оновлену редакцію оприлюднено 14.05.2020 на вебсайті міської ради та у меню «Регуляторна політика».

Рішення № 11/57, відповідно до ст. 1 Закону № 1160-IV, є чинним регуляторним актом, який 28.05.2020 оприлюднено у газеті «Наше місто», копія публікації долучена до матеріалів справи.

Згідно з підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПКУ, плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до вимог пункту 288.1 статті 288 ПКУ, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно норм статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є:

- власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);

- землекористувачі.

Статтею 270.1. ПКУ передбачено, що об`єктами оподаткування є: - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; - земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до ст. 274.2. ПКУ, ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності).

Згідно з вимогами пункту 288.4 цієї ж статті, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. А положеннями статті 288 ПКУ визначені граничні розміри орендної плати за земельні ділянки.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до повноважень міської ради та її виконавчих органів належить вирішення питань регулювання земельних відносин, справляння плати за землю.

Отже, суд зазначає, що міська рада не просто має право, а зобов`язана відповідно до закону врегулювати питання плати за землю, у тому числі і розмір орендної плати за землю, як складову частину цього джерела доходів бюджету міста. Крім того, ці повноваження в частині встановлення розмірів річної орендної плати для різних категорій земель міською радою реалізовано з 2015 року (рішення № 7/60).

Відсутність рішення міської ради стосовно розмірів орендної плати за землю унеможливлює визначення розміру цієї плати при укладанні договору оренди землі.

Суд звертає увагу, що Рішення Дніпровської міської ради від 20.05.2020 № 11/57 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» прийнято не конкретно для окремого платника, а для груп платників плати за землю, які мають однакові ознаки (площа земельної ділянки та категорію земель).

Різні розміри ставок орендної плати за групами платників міською радою встановлено згідно з повноваженнями визначених законодавством.

Граничні розміри орендної плати за землю визначено статтею 288 ПКУ, зокрема, річна сума платежу, не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пп. 288.5.2 ПКУ).

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що Рішення міської ради від 20.05.2020 № 11/57 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста», зі змінами, прийнято в межах повноважень, згідно з нормами Податкового кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не виходячи за межі граничних розмірів плати за землю.

Отже, суд зазначає, що жодних порушень принципу рівності усіх платників податків перед законом та принципу нейтральності оподаткування з прийняттям оскаржуваного рішення від 20.05.2020 № 11/57 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» Дніпровською міською радою не вбачається.

Право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують. Отже, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

В даному випадку позивачем не доведено жодним доказом, що оскаржуване рішення Дніпровської міської ради від 20.05.2020 № 11/57 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста», яке станом на час розгляду справи не набрало чинності, будь-яким чином порушуює права позивача у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення Дніпровської міської ради від 20.05.2020 № 11/57 в повній мірі відповідає положенням ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ст.5 КАС України передбачено захист вже порушених прав і інтересів особи.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду, в межах даної справи відповідем доведено правомірність прийнятого Рішення, в свою чергу, доводи позивача не підтверджені належними та достатніми доказами.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням відмови в задоволенні позову повністю, судові витрати, сплачені позивачем, не стягуються.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 11/57 від 20.05.2020 року відмовити.

Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник