Справа № 460/2459/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 460/2459/20 пров. № А/857/10013/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,

позивач: не з`явився

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі № 460/2459/20 за адміністративним позовом самозайнятої особи-адвоката ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції Махаринець Д.Є.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення № від 19.03.2020 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, на підставі якого до позивача застосовано штраф у розмірі 1870,46 грн. та нараховано пеню на розмірі 2465,98 грн..

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 березня 2020 року на адресу позивача надійшло рішення ГУ ДПС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 19.03.2020 на підставі якого застосовано штраф у розмірі 1870,46 грн. та нараховано пеню на розмірі 2465,98 грн.. З даного рішення вбачалося, що внаслідок невчасної сплати сум самостійного нарахованого єдиного внеску, до позивача застосовані штрафні санкції та нараховано пеню. Із такими доводами контролюючого органу позивач не погодився, вказав, що ним вчасно сплачувалися усі обов`язкові платежі із єдиного внеску, в підтвердження чого позивачем надано квитанції про сплату єдиного внеску по спірним періодам, за які нараховано штрафні санкції та пеню. Також, зазначено, що здійснивши відповідні платежі через касу банку та отримавши від банку квитанції про сплату єдиного внеску №36 від 26.04.2017 р. на суму 6896 грн. за 2016 рік, ним фактично виконано обов`язок щодо самостійного нарахування та сплати єдиного внеску за відповідний період. Допущена позивачем помилка (помилкове зазначення розрахункового рахунку у платіжному дорученні під час сплати суми єдиного внеску) не свідчить про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки страхові кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на єдиний казначейський рахунок. До того ж, згодом така помилка була самостійно виявлена та було вжито відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю. А саме, згідно заяви позивача від 20.12.2018 р., останній повідомив про виявлення помилки в реквізитах рахунку, на який був сплачений єдиний внесок, та висловив прохання перерахувати відповідну платіж в сумі 6896 грн. на вірний рахунок.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано прийняте ГУ ДПС у Рівненській області рішення № від 19.03.2020 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, на підставі якого до самозайнятої особи - адвоката ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 1870,46 грн. та нараховано пеню на розмірі 2465,98 грн..

Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем було сплачено суми єдиного внеску по звітності позивача, як самозайнятої особи за 2016 рік, на суму 6896 грн за невірним бюджетним рахунком. Внаслідок чого такі надходження надійшли на інший розподільчий казначейський рахунок та не були належним чином відображені в персоніфікованому обліку позивача за статтею єдиний соціальний внеску. Відтак, за наслідком таких дій позивача у нього виникла недоїмка із єдиного внеску, погашення якої здійснювалося за рахунок наступних платежів позивача по інших періодах. Покликається на те, що згідно норм чинного законодавства помилкова сплата на інший рахунок податків та зборів не є підставою для звільнення від застосування штрафних санкцій у разі несвоєчасної сплати податку, збору, обов`язкового платежу, а є підставою для повернення помилково сплачених сум грошового зобов`язання.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року в справі №460/2459/20 залишити без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.03.2020 на адресу Адвоката Шевчука Віктора Сергійовича надійшло рішення ГУ ДПС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 19.03.2020, згідно якого позивачу за період з 04.05.2017 по 18.04.2018, у зв`язку із невчасною сплатою самостійно визначених сум єдиного внеску на підставі ч.10 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нараховано пеню в розмірі 2465,98 грн. виходячи із 0,1 відсотка за кожен день прострочення; та на підставі п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано штраф в розмірі 1870, 46 грн. (20% від загальної суми простроченої недоїмки з єдиному внеску).

Крім цього встановлено, що 25.04.2017 позивачем подано до ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016. Згідно такого звіту, позивачем самостійно нараховано до сплати 6895,09 грн. єдиного внеску. Наступного ж дня, а саме 26.04.2017 позивач через касу банку здійснив сплату самостійно нарахованих сум єдиного внеску, що підтверджується банківською квитанцією №36 від 26.04.2017 на суму 6896 грн., з якої слідує, що платіж із призначенням «Єдиний внесок для ФОП, у страх. на загальн. держ соц. у зв`язку з тимч.втр. працездатності» сплачений до ГУ ДКСУ у Рівненській області на рахунок ДПІ у м. Рівному.

18.04.2018 у зв`язку із внесенням змін до порядку та строків сплати єдиного внеску визначеного абз 3 та 4 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивачем через касу банку сплачено 2458 грн. в якості єдиного внеску за І квартал 2018 року, що підтверджується квитанцією №250 від 17.04.2018.

26.04.2018 позивачем подано до ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, згідно якого позивачем самостійно нараховано до сплати 16 204,44 грн. єдиного внеску за 2017 р. В той же день, позивачем через касу банку сплачено 16205 грн. в якості єдиного внеску нарахованого за 2017 рік, що підтверджується банківськими квитанціями №1211-4141-5207-2158 від 26.04.2018 на суму 14 205 грн. та №1211-4147-9737-7223 від 26.04.2018 на суму 2000 грн..

Разом із тим, як вбачається із розрахунку штрафних санкцій, що додано до оскаржуваного рішення, платежі по квитанціям №250 від 17.04.2018 р. на суму 2458 грн. та №1211-4141-5207-2158 та №1211-4147-9737-7223 від 26.04.2018 р. на загальну суму 16 205 грн. було першочергового спрямовано контролюючим органом для погашення недоїмки із єдиного внеску за 2016 рік.

При цьому, з огляду на те, що цільовий платіж позивача по квитанції №250 від 17.04.2018 р. на суму 2458 грн., який вчинено з метою сплати єдиного внеску за І квартал 2018 рік (що підтверджується записом про цільове призначення платежу у квитанції) був спрямований контролюючим органом для погашення недоїмки за 2016 рік, то відповідачем зараховано сплату єдиного внеску за І квартал 2018 року лише по отриманню наступних чергових платежів по квитанціям №1211-4141-5207-2158 та №1211-4147-9737-7223 від 26.04.2018 р. на загальну суму 16 205 грн., спрямованих позивачем в якості сплати єдиного внеску за 2017. Відтак, у зв`язку із цим до позивача також додатково застосовано штраф в розмірі 20% на суму 491,44 грн. та нараховано пеню на суму 17,2 грн. за порушення граничного строку сплати квартального платежу по єдиному соціальному внеску за І квартал 2018 р. (тобто за прострочення на 7 днів).

Крім цього встановлено, що кошти сплачені позивачем згідно квитанції №36 від 26.04.2017 на суму 6896 грн для позивача не повертались, а були перераховані відповідачем на підставі заяви позивача від 20.12.2018, в якій останній повідомив про виявлення помилки в реквізитах рахунку, на який був сплачений єдиний внесок, на вірний рахунок по якому обліковуються платежі із єдиного внеску.

Вважаючи протиправним рішення № від 19.03.2020 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, позивач звернувся з позовом до суду про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що помилкове або невірне обліковування контролюючим органом, отриманих від позивача коштів, не може бути підставою для прийняття спірного рішення за умови, що позивачем вчасно сплачені відповідні суми збору до бюджету, оскільки в подальшому такі кошти спрямовані за належністю. Тому на переконання, такі обставини не свідчать про порушення позивачем законодавства про збір та облік єдиного внеску й не можуть бути підставою для застосування відносно нього штрафних санкцій та нарахування пені.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464), платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 9 Закону №2464, у редакції яка діяла станом на квітень, травень 2017 року платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону (особи, які провадять незалежну професійну діяльність в т.ч. адвокати), зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону №2464, у редакції яка діяла станом на квітень 2018 року передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 (в т. ч. особи, які провадять незалежну професійну діяльність - адвокати) та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Пунктом 2 ч. 10 ст. 9 Закону №2464, у редакції яка діяла в період з квітня 2017 року по квітень 2018 року, визначено, що днем сплати єдиного внеску у разі сплати такого внеску готівкою вважається: - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Аналогічні положення щодо визначення дня сплати єдиного внеску закріпленні і у абзаці 2 пп. 3 п. 2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. №499, зареєстрованої в Мінюсті України 07.05.2015 р. за №508/26953.

Згідно з ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу; орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

З наявної у матеріалах справи квитанції №36 від 26.04.2017 (а.с. 17) на суму 6896 грн. встановлено, що платіж із призначенням «Єдиний внесок для ФОП, у страх. на загальн. держ соц. у зв`язку втр.» сплачений до ГУ ДКСУ у Рівненській області на рахунок ДПІ у м.Рівному, а саме на №1716, замість №1716.

Отже, наявність недоїмки з єдиного внеску виникла через помилкову сплату коштів на некоректний рахунок.

Водночас, помилкове зазначення неправильного рахунку отримувача коштів - податкового органу не є правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений законодавством строк.

Слід зазначити, що позивачем як платником єдиного внеску вчасно та в повному обсязі було перераховано єдиний внесок до бюджету, що вказує на те, що обов`язок платника щодо сплати внеску було виконано вчасно. При цьому кошти до такого платника не повернулись, що встановлено під час розгляду справи.

Згідно з частиною четвертою статті 45 Бюджетного кодексу України (далі БК України), податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Нормами частини п`ятої статті 45 БК України передбачено, що податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок

Аналіз норм цього Кодексу вказує на те, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами державного бюджету, які визнаються зарахованими до бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Поняття «єдиний казначейський рахунок» закріплене в «Положенні про єдиний казначейський рахунок», затверджене наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 №122 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.07.200 за №594/6882; далі - Положення №122) та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Пунктом 2.1 Положення №122 встановлено, що єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Тобто, зі змісту пунктів Положення №122 слідує, що всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок.

Правовий аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що здійснення платником помилок під час перерахування сум єдиного внеску на не бюджетні казначейські рахунки в строк, встановлений частиною восьмою статті 9 Закону №2464-VI, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова.

Позивач здійснивши відповідні платежі через касу банку та отримавши від банку квитанції про сплату єдиного внеску №36 від 26.04.2017 на суму 6896 грн. за 2016 рік та №250 від 17.04.2018 на суму 2458 грн. за І квартал 2018 рік, фактично виконав обов`язок щодо самостійного нарахування та сплати єдиного внеску за відповідні періоди.

Крім цього, встановлено, що згодом така помилка була самостійно виявлена та було вжито відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю. Оскільки згідно заяви позивача від 20.12.2018, відповідний платіж в сумі 6896 грн. за квитанцією №36 від 26.04.2017 був перерахований на вірний рахунок.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає, що зазначені дії не містять ознак бездіяльності платника при сплаті задекларованої суми єдиного внеску, тому не можуть бути підставою для застосування штрафів та нарахування пені, передбачених частиною десятою і пунктом 2 частини одинадцятої статті 25 Закону№2464-VI. Оскільки такі суми єдиного внеску були сплачені на єдиний казначейський рахунок, то помилкове зазначення у платіжному дорученні під час сплати суми єдиного внеску невірного рахунку не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми внеску у визначений відповідною нормою Закону строк.

Поряд з цим, пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що допущена позивачем помилка не спричинила настання будь-яких негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету.

Зазначене відповідає правовим позиціям викладених Верховним Судом у його постановах від 20.02.2018 у справі №816/591/16, від 21.02.2018 у справі №813/1008/16, від 14.02.2018 у справі №816/1254/17, від 12.06.2018 у справі №826/1/16, від 17.01.2018 у справі №2а-2686/09/2670, від 24.10.2018 у справі №760/6097/16-а, від 14.11.2018 у справі №805/3665/16-а, від 11.04.2019 у справі №822/3323/17, від 14.08.2018 у справі №821/1897/17, від 11.04.2019 у справі №822/3323/17, від 10.04.2020 у справі №821/844/17.

Таким чином, вищезазначене у своїй сукупності не свідчить про порушення позивачем законодавства про збір та облік єдиного внеску, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення № від 19.03.2020 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, на підставі якого до самозайнятої особи - адвоката ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 1870,46 грн. та нараховано пеню на розмірі 2465,98 грн..

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі № 460/2459/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 03 грудня 2020 року.