Справа № 805/2211/17-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року справа № 805/2211/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., секретар судового засідання Харечко О.П., за участю представника позивача Бичкова О.Є., представника відповідача 1 Захарченка В.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (з використанням для проведення судового засідання системи «EasyCon») апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року (повний текст складено 20 грудня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 805/2211/17-а (суддя в 1 інстанції Олішевська В.В.) за позовом Приватного акціонерного товариства «Єнакіївський металургійний завод» до Офісу великих платників податків ДПС, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про зобов`язання відповідача внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування Приватному акціонерному товариству «Єнакіївський металургійний завод» суми податку на додану вартість за січень 2015 року у розмірі 106690680 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Єнакіївський металургійний завод» (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про зобов`язання відповідача внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування Приватному акціонерному товариству «Єнакіївський металургійний завод» суми податку на додану вартість за січень 2015 року у розмірі 106690680 грн.

Позивач просив: визнати протиправною бездіяльність щодо не відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, інформації про узгодженість бюджетного відшкодування у сумі 106690680 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету; стягнути з державного бюджету України заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за січень 2014 року в сумі 106690680 грн. та пеню, нараховану на суму такої заборгованості в розмірі 108035274 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ним було подано декларацію та заяву про здійснення бюджетного відшкодування на загальну суму 106690680 грн. Відповідачем було проведено камеральну перевірку, за результатом якої

20.03.2015 р. було складено акт про результати камеральної перевірки даних ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод» задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, щодо від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за січень 2015 року № 102/28-03-47/00191193. Відповідно до висновків акту позивачем було завищено суму бюджетного відшкодування за січень 2015 року на суму ПДВ 1359956 грн., яку було зменшено. На підставі акту було винесено податкове повідомлення рішення № /1248/10/28-03-40 від 04.08.2015 р., згідно з яким позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 787274,95 грн. та застосовано штраф у сумі 393636,97 грн. Одночасно було винесено податкове повідомлення рішення № /1238/10/28-03-40 від 03.08.2015 р. відповідно до якого позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 809428,78 грн. та застосовано штраф у розмірі 404714,39 грн.

Зазначені податкові повідомлення рішення були оскаржені в судовому порядку. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01.09.2015 р. по справі № 805/2944/15-а визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення № /1238/10/28-03-40 від 03.08.2015 р. Рішення суду набрало законної сили 07.12.2015 р. В зв`язку з тим, відповідно до вимоги ст. 200 ПК України перерахування суми бюджетного відшкодування на рахунок платника податків мало бути здійснено протягом п`яти операційних днів з 07.12.2015 р. Також позивач зазначав, оскільки відповідачем не було відшкодовано відповідну суму бюджетного відшкодування, підприємство набуло право на нарахування пені у порядку, встановленому п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі № 805/2211/17-а позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків ДПС щодо не подання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету в розмірі 106690680 грн.; стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Єнакіївський металургійний завод» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2015 р. в розмірі 106690680 грн.; стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Єнакіївський металургійний завод» пеню у розмірі 105874569 грн. грн. за порушення строку відшкодування податку на додану вартість; стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства «Єнакіївський металургійний завод» за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС судовий збір в розмірі 20810 грн.; в інший частині відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, Офісом великих платників податків ДПС подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає частковому скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем безпідставно заявлена вимога щодо не відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 106690680 грн., оскільки ця сума була заявлена до 01.02.2016 р. та не відшкодована до 01 січня 2017 року, то позивач мав право лише на внесення цієї суми у Тимчасовий реєстр заяв про відшкодування сум ПДВ. Щодо позовних вимог про відшкодування податку на додану вартість в сумі 106690680 грн. та пеню нараховану на суму такої заборгованості апелянт зазначив, що стягнення Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування здійснюється органами Казначейства в порядку черговості надходження документів. Апелянт зазначив, що позовні вимоги заявлені до Офісу великих платників податків ДПС є або неправомірними, або не стосуються компетенції відповідача 1.

В судовому засіданні представник відповідача 1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Приватне акціонерне товариство «Єнакіївський металургійний завод» м. Маріуполь, є юридичною особою, включено до ЄДРПОУ за № 00191193.

18.02.2015 р. позивач подав до СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУМД податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2015 року з заявою про повернення суми бюджетного відшкодування в розмірі 127769050 грн. 17.11.2015 р. позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок. (том 1, арк.справи 12-23).

СДПІ з обслуговування великих платників податків у м. Донецьку проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, щодо від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування на рахунок у банку за січень 2015 року, за результатами якої складено акт № 102/28-03-47/00191193 від 20.03.2015 р. (том 1, арк.справи 51-63).

Актом перевірки встановлені порушення пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за січень 2015 року на суму ПДВ 1359956 грн., та яка підлягає зменшенню.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 04.08.2015 р. № /1248/10/28-03-40, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 809428,78 грн. (том 1, арк.справи 64).

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до СДПІ з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування вищезазначеного податкового повідомлення-рішення.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01.09.2015 року по справі № 805/2944/15, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення СДПІ з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 04.08.2015 р. № /1248/10/28-03-40 (том 1, арк.справи 65-75).

Рішення суду від 01.09.2015 року у справі № 805/2944/15 вступило в законну силу 07.12.2015 року.

Спірним питанням даної справи є визнання протиправної бездіяльності щодо не відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, інформації про узгодженість бюджетного відшкодування у сумі 106690680 грн., стягнення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, а також стягнення пені.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Бюджетне відшкодування відповідно до п.п. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків, визначений статтею 200 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, дата подачі податкової декларації та заяв про відшкодування ПДВ за січень 2015 р. та дати узгодження суми ПДВ).

Згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За приписами п. 200.4. ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до п. 200.8 ст. 200 ПК України до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. (пункт 200.9. ст. 200 ПК України)

Згідно п. 200.10. ст. 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Відповідно до п. 200.11. ст. 200 ПК України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають право контролюючим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. (п. 200.12. ст. 200 ПК України)

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу. (п. 200.13. ст. 200 ПК України)

Відповідно до п. 200.14. ст. 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Згідно п. 200.15. ст. 200 ПК України у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Як встановлено колегією суддів та підтверджується матеріалами справи, за наслідками проведеної податковим органом камеральної перевірки даних, задекларованих позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість щодо від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування за січень 2015 р. було прийнято податкове повідомлення рішення від 04.08.2015 р. № /1248/10/28-03-40, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 809428,78 грн. і застосовано штрафні санкції в розмірі 404714,39 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01.09.2015 року по справі № 805/2944/15, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення СДПІ з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 04.08.2015 р. № /1248/10/28-03-40.

Рішення суду від 01.09.2015 року у справі № 805/2944/15 вступило в законну силу 07.12.2015 року.

Як встановлено вищезазначеним судовим рішенням позивачем 21.01.2015 року подана податкова декларація з ПДВ за грудень 2014 року, у якій зазначена загальна сума податкового кредиту 243847868 грн., серед яких 270,92 грн. сума податкового кредиту по господарським операціям з ДП «Донецька залізниця», 809157,65 грн. сума податкового кредиту по господарським операціям з ПАТ «Донецькоблгаз» та 550527,22 грн. по господарським операціям з КП «Компанія «Вода Донбасу»; податкове зобов`язання 116078818 грн. та відповідно від`ємне значення різниці поточного (податкового) періоду у розмірі 127769050 грн.

18.02.2015 року позивачем подана податкова декларація з ПДВ за січень 2015 року, у якій зазначена загальна сума податкового кредиту у загальній сумі 187710251 грн., серед яких 784260,26 грн. сума податкового кредиту по господарським операціям з ПАТ «Донецькоблгаз», 435225,08 грн. по господарським операціям з КП «Компанія «Вода Донбасу». Позивачем також була надана заява про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 127769050 грн. на рахунок платника податку за січень 2015 року.

Відповідачем була проведена камеральна перевірка даних позивача, задекларованих у податковій звітності з ПДВ щодо від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування на рахунок платника податку за січень 2015 року, за результатами якої складений акт перевірки від 20.03.2015 року № 102/28-03-47/00191193.

В акті перевірки зазначено, що згідно даних АС «Податковий блок» сума податкових зобов`язань ДП «Донецька залізниця», ПАТ «Донецькоблгаз» та КП «Компанія «Вода Донбасу» за грудень 2014 року та січень 2015 року становить 0 грн., оскільки податкові декларації з ПДВ за грудень 2014 року, січень 2015 року вказані підприємства не надавали та не задекларували свої податкові зобов`язання.

У разі не відображення даних податкової накладної в податкових зобов`язаннях продавця, така податкова накладна не є податковим документом та не дає права на податковий кредит. Статус податкового документу податкова накладна набуває в момент відображення її даних в податкових зобов`язаннях контрагента.

Згідно висновків акту перевірки, встановлено порушення позивачем п.п. 14.1.18. п. 14.1. ст. 14, п. 200.4. ст. 200 ПК України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування за січень 2015 року у сумі 1359956 грн., яка підлягає зменшенню.

На вказаний акт перевірки позивачем були надані заперечення від 30.03.2015 року за № 73/07-26, які залишені без задоволення відповіддю від 17.04.2015 року за № 2103/10/28-03-47.

На підставі акту перевірки відповідачем 22.04.2015 року було прийняте податкове повідомлення-рішення № /2191/10/28-03-47, яким позивачеві зменшена сума бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2015 року у розмірі 1359956 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 679978 грн.

05.05.2015 року вказане рішення було оскаржено позивачем до Міжрегіонального головного управління ДФС Центральний офіс з обслуговування великих платників.

На момент звернення до суду (22.07.2015 року) позивач не отримав відповідь відповідача на вказану скаргу та оскаржив до суду податкове повідомлення-рішення № /2191/10/28-03-47 від 22.04.2015 року.

Після звернення до суду із позовом позивачем було отримано рішення про результати розгляду зазначеної скарги від 03.07.2015 року № 16560/10/28-10-10-4-33, яким скарга задоволена частково, податкове повідомлення рішення від 22.04.2015 року № /2191/10/28-03-47 скасовано в частині встановленого завищення бюджетного відшкодування на 550527,22 грн. та штрафну (фінансову) санкцію на 275263,61 грн., оскільки станом на 22.06.2015 року КП «Компанія «Вода Донбасу» подало податкову звітність з ПДВ та задекларувало податкові зобов`язання за грудень 2014 року, січень 2015 року, у тому числі і по позивачу.

За результатами розгляду скарги відповідачем 04.08.2015 року було прийнято податкове повідомлення рішення № /1248/10/28-03-40, яким позивачеві зменшена сума бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2015 року у розмірі 809428,78 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 404714,39 грн. та яке було визнано протиправним та скасовано в судовому порядку.

В матеріалах справ відсутні докази подання податковим органом після закінчення процедури судового оскарження відповідно до приписів п. 200.15 ст. 200 ПК України висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету за спірною декларацією.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що податковий орган допустився протиправної бездіяльності щодо неподання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню.

В матеріалах справи відсутні докази того, що сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2015 року в розмірі 106690680 грн. відшкодована позивачу.

Відповідно до п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Враховуючи те, що позивачу не було відшкодовано відповідні суми бюджетного відшкодування, у встановлені законом строки, позивач набув право на нарахування пені у порядку, встановленому п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України.

При цьому, не надання податковим органом після закінчення процедури судового оскарження до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету та не погашення в зв`язку із цим заборгованості з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Таким чином, впродовж п`яти робочих днів після набрання рішення суду законної сили, а саме 07.12.2015 р. сума бюджетного відшкодування є узгодженою, податковий орган зобов`язаний був надати висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Таким чином, початок нарахування пені на суму бюджетного відшкодування починається з 15.12.2015 року. Кінцеву дату розрахунку пені на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість позивачем визначено самостійно, а саме 16.09.2019 рік.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України на суму бюджетної заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Таким чином, у даному випадку при обчисленні пені має враховуватися облікова ставка на рівні 22% річних, яка була введена Постановою Правління Національного банку України від 29 жовтня 2015 року № 750.

Щодо позовних вимог про стягнення з державного бюджету України на користь позивача заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ у розмірі 106690680 грн. колегія суддів зазначає наступне.

З 01.01.2017 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» № 1797-VIII, яким був змінений порядок здійснення бюджетного відшкодування, який не передбачає надання контролюючим органом висновку про відшкодування та його направлення до органу державного казначейства, оскільки таке відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 52 підрозділу 2 Розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (з урахуванням доповнень, внесених Законом № 1797) визначено, що до 10 січня 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, зобов`язаний на підставі реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 статті 200 цього Кодексу, в редакції, що діяла до 1 січня 2017 року, сформувати єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування у хронологічному порядку їх надходження.

Формування, ведення, бюджетне відшкодування та офіційне публікування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 56 підрозділу 2 Розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (з урахуванням доповнень, внесених Законом № 1797) до 1 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відшкодування узгоджених сум податку на додану вартість, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Станом на час розгляду справи у Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не працює.

Оскільки колегією суддів встановлено право позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість за січень 2015 року, а також відсутність механізму реального відшкодування платнику податків узгодженої суми бюджетного відшкодування вказаного податку, ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України на його користь заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові 12 лютого 2019 року в адміністративній справі № 826/7380/15.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач по даній справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету податку на додану вартість та пені, які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо посилання на лист Служби безпеки України №6/1729 від 07.03.2017 року, як на підставу для зупинення операцій з бюджетними коштами до закінчення АТО стосовно позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем 1 надано суду апеляційної інстанції копію зазначеного листа, не засвідченого у відповідності до вимог ч.2 та 4 ст.94 КАС України.

Ухвалою суду від 07.10.2020 року зобов`язано Службу безпеки України надати суду письмові пояснення стосовно обставин, викладених у зазначеному листі, встановлений строк щодо виконання ухвали до 30.10.2020 року та в подальшому направлялись нагадування про виконання вищезазначеної ухвали суду. (т.2 арк. справи 203, 217)

На момент прийняття рішення по справі даних щодо виконання даної ухвали до суду не надходило.

Таким чином, колегія суддів вважає копію зазначеного листа неналежним доказом в силу приписів статей 72 та 90 КАС України.

Крім того, відповідно до ч.3 та 4 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідачем 1 суду апеляційної інстанції не надано доказів неможливості подання даної копії листа до суду першої інстанції та не наведено жодних причин такого ненадання.

При цьому, статтею 77 КАС України закріплено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі № 805/2211/17-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі № 805/2211/17-а залишити без змін.

Повне судове рішення буде складено 02 грудня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв