Справа № 640/16843/19
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Оксененка О.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років згідно із статтею 86, пункту 5 розділу ХІІІ "Перехідні положення", підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про прокуратуру" за № 1697-VII, частини шостої статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" за № 1789-ХІІ;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.08.2019 за № 185358/03 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років згідно із статтею 86 Закону України "Про прокуратуру";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи на посадах прокурора, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86, пункту 5 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" за № 1697-VII та частини шостої статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" за № 1789-ХІІ, період роботи на посадах: помічника прокурора Радянського району м. Києва, з 30.06.1987 по 10.11.1987; слідчого прокуратури Радянського району м. Києва, з 28.08.1992 по 22.11.1993; заступника прокурора Київської прокуратури по нагляду за додержанням законів ні підприємствах оборонної промисловості, з 23.11.1993 по 01.07.1994; заступника Київського міжобласного спецпрокурора, з 02.07.1994 по 19.02.1996; начальника слідчого відділу прокуратури м. Києва, з 20.02.1996 по 08.02.1998; в.о. заступника прокурора м. Києва - начальника слідчого управління, з 09.02.1998 по 16.02.1998; заступника прокурора м. Києва - начальника слідчого управління, з 17.02.1998 по 27.08.1998; заступника начальника управління - начальника відділу нагляду за додержанням законів при проведенні слідства органами прокуратури прокуратури м. Києва, з 28.08.1998 по 16.12.1998; в.о. заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при провадженні слідства органами прокуратури прокуратури м. Києва, з 17.12.1998 по 11.01.1999; прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури м. Києва, з 12.01.1999 по 20.06.1999; прокурора відділу нагляду за додержанням законів спеціальними підрозділами по боротьбі з організованою злочинністю прокуратури м. Києва, з 21.06.1999 по 20.06.2001; прокурора відділу нагляду за виконанням законів спеціальними підрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією управління нагляду за законністю оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури м. Києва, з 21.06.2001 по 23.07.2002; заступника начальника управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України, з 24.07.2002 по 10.02.2004; заступника начальника Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України, з 09.07.2014 по 18.02.2015; першого заступника начальника Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України, з 19.02.2015 по 31.03.2015; заступника Генерального прокурора України, з 01.04.2015 по теперішній час;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та здійснити обчислення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" за № 1697-VII від 14.10.2014 з 14.08.2019, тобто з дати звернення, виходячи з розміру 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати згідно з довідкою від 25.07.2019 за № 18-45/зп та без обмеження максимального розміру пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року в задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 10.02.2004 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

14.08.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII з 14.08.2019 виходячи з розміру 60 відсотків від суми місячної (заробітної плати згідно з довідкою від 25.07.2019 за № 18-45/зп без обмеження максимального розміру пенсії.

Листом від 16.08.2019 за № 185358/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для повторного розгляду питання щодо призначення пенсії, оскільки пенсію призначено відповідно до норм Закону України "Про прокуратуру".

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку, що в межах даної справи судом не встановлено наявність порушеного права позивача рішеннями та діями відповідача.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

14 жовтня 2014 року прийнято Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697-VІІ), який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Згідно з частиною першою, другою статті 86 Закону №1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно з частиною одинадцятою статті 86 Закону №1697-VII прокурорам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їхнім вибором.

Частиною тринадцятою статті 86 Закону №1697-VII встановлено, що пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Таким чином, стаття 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII визначає підстави призначення пенсії за вислугу років з 15.07.2015.

Колегія суддів зауважує, що позивачу з 10.02.2004 призначена пенсія за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

Тобто, оскільки позивач вже отримує пенсію за вислугу років, відсутні підстави для повторного призначення пенсії за вислугу років.

Зміни в законодавстві не є обставиною, яка передбачає повторне призначення пенсії, оскільки як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Доводи апелянта з приводу того, що відповідач, отримавши заяву ОСОБА_1 від 14.08.2020, зобов`язаний був забезпечити його право на отримання пенсії у належному розмірі в один із способів: визнати право на обрання одного з видів державних пенсій та призначити пенсію в розмірі та на умовах, передбачені ст. 86 Закону №1697-VII або здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до ч. 17 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 при звернення із заявою від 14.08.2020 не ставив питання перерахунку вже призначеної пенсії.

Також колегія суддів зазначає, що позивачем подано до суду заяву про долучення додаткових письмових доказів, а саме додано відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.03.2020 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Проте, колегія суддів зауважує, що станом на час виникнення спірних відносин та звернення до суду, вказана відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.03.2020 не існувала та не була підставою позову.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Оксененко О.М.

Степанюк А.Г.