Справа № 240/8649/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8649/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк М.М.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

01 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОНВІ" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОНВІ" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОНВІ» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, в якому просило визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.03.2020.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач відзначив, що спірне податкове повідомлення-рішення та акт перевірки, на підставі якого воно прийнято, не були надіслані (не вручені) ТОВ "ОНВІ" в передбачені законом строки. Також, на переконання позивача, податковим органом під час проведення перевірки не встановлений факт наявності вини Товариства у порушенні термінів реєстрації податкових накладних та невжиття ним всіх передбачених законодавством дій для своєчасної реєстрації податкової накладної.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив доводи позивача та, посилаючись на безпідставність та недоведеність останніх, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що Головним управлінням ДПС у Житомирській області проведено камеральну перевірку ТОВ «ОНВІ» за період серпень-листопад 2019 року, за результатами якої складено акт про від 04.02.2020 № 1134/06-30-51-04 (а.с. 9-10), який позивач отримав 02.03.2020.

Перевіркою встановлено порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкової накладної від 30.09.2019 № 12 (а.с.28-29), розрахунків коригування від 31.08.2019 № 18 (а.с.16-17), від 31.10.2019 № 34 (а.с.22-23) та № 35 (а.с.19-20), від 30.11.2019 № 28 (а.с.25-26) до податкових накладних в ЄРПН.

На підставі акту перевірки від 04.02.2020 № 1134/06-30-51-04, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № від 17.03.2020 (а.с. 7), яким до позивача застосовано штраф в сумі 282538,15 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку, за результатами чого рішенням ДПС України від 02.06.2020 № 17924/0/99-00-08-05-05-06 (а.с. 12-14), скаргу ТОВ «ОНВІ» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № від 17.03.2020 без змін.

В подальшому позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності, з врахуванням того, що позивачем не спростовано факт прострочення реєстрації податкових накладних.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції встановлені приписами ст. 308 КАС України.

Зокрема, частиною першою вказаної статті закріплено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

При цьому, підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, в редакції, чинній на час проведення перевірки, визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Крім того, 01 січня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21.12.2016 №1797-VIII, яким до Податкового кодексу України внесено зміни, зокрема, щодо контрольно-перевірочної роботи.

Підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України доповнено абзацом другим такого змісту, відповідно до якого, предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Аналіз зазначеної норми Податкового кодексу України свідчить, що на момент проведення перевірки предметом камеральної перевірки, крім питань правильності оформлення податкових декларацій можуть бути і інші питання, а саме такі, як своєчасність реєстрації податкових накладних.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №803/1315/17, від 11 вересня 2018 року у справі №821/187/17.

Порядок проведення камеральної перевірки, в свою чергу, безпосередньо встановлено статтею 76 Податкового кодексу України, пунктами 76.1 та 76.2 якої визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п. 86.7 ст.86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеномупунктом 44.7статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеномупунктом 44.7статті 44 цього Кодексу.

Приписами п. 86.8 ст.86 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеномупунктом 44.7статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що встановлення за наслідками здійснення контролюючим органом податкового контролю порушення платником податків вимог законодавства має наслідком складення контролюючим органом відповідного акта перевірки, на який платник податків має право подати заперечення, а контролюючий орган - обов`язок розглянути їх протягом п`яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та надіслати платнику податків відповідь.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що заперечення позивача на акт перевірки не містять чіткого виявлення товариством наміру взяти участь у розгляді заперечень, а містять лише посилання на порушення строків проведення перевірки без посилання на пункт 86.7статті 86 Податкового кодексу України, згідно якої платнику податків надано права брати участь у розгляді заперечень та прохання надати відповідь на дані заперечення (а.с.15).

З матеріалів справи встановлено, що вищезазначений Акт перевірки від 04.02.2020 № 1134/06-30-51-04 направлений на адресу позивача 27.02.2020 та отриманий позивачем 02.03.2020 року.

Спірне податкове повідомлення-рішення винесено податковим органом протягом п`ятнадцяти робочих днів, наступних за днем отримання позивачем акту перевірки, а саме 17.03.2020 року.

При цьому, заперечення на Акт перевірки були надіслані податковому органу в квітні 2020 року, тобто поза межами семиденного строку, встановленого приписами п. 86.7 ст.86 ПК України.

Слід зауважити, що обчислення граничного строку для оскарження в адміністративному або судовому порядку для платника податків розпочинається з дня вручення податкового повідомлення рішення.

В даному випадку, судова колегія не вбачає порушень прав позивача шляхом його обмеження в можливості оскарження як в адміністративному, так і в судовому порядку рішень податкового органу, в тому рахунку, і податкового повідомлення рішення.

Серед іншого, судова колегія критично оцінює доводи апелянта, що під час проведення перевірки податковий орган не встановив, чи відбулося порушення термінів реєстрації податкових накладних з вини Товариства, оскільки останні являють собою виключно викладення позивачем власної думки з даного приводу, яка підкріплена наведенням переліку норм податкового законодавства, що регулюють дані правовідносини.

До того ж, жодних доказів вчинення товариством всіх передбачених законодавством дій, спрямованих на вчасну реєстрацію податкових накладних ні матеріали справи, ні матеріали апеляційної скарги не містять.

В призмі встановлених обставин справи, судова колегія зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18 та від 22.05.2020 по справі № 825/2328/16

З огляду на вищевикладене, колегія суддів звертає увагу, що скаржником не було доведено наявності в діях відповідача порушень, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду питання про притягнення позивача до відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії, параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні Петриченко проти України (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОНВІ" залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.