Справа № 520/13206/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 р.Справа № 520/13206/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.,

позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Крашеннікова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., м. Харків, по справі № 520/13206/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління поліції охорони в Харківській області Національної поліції України

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -,

ВСТАНОВИВ

05.12.2019 ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління поліції охорони в Харківській області Національної поліції України (далі по тексту - відповідач, Управління поліції охорони в Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. начальника УПО в Харківській області Бараш Е.Ю. №443 о/с від 27.06.2018 №9п про звільнення зі служби поліції капрала ОСОБА_1 , поліцейського взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Харківського міського відділу Управління поліції охорони в Харківській області;

- зобов`язати Управління поліції охорони в Харківській області Національної поліції України поновити капрала поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Харківського міського відділу Управління поліції охорони в Харківській області;

- стягнути з Управління поліції охорони в Харківській області Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 28.06.2018 по день поновлення на службі;

- допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення на службі та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на протиправність та незаконність наказу Управління поліції охорони в Харківській області №443 о/с від 27.06.2018 №9п, яким його було звільнено зі служби в органах поліції на підставі п. 6 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення накладено на нього з порушенням законодавчо визначеної процедури, без урахування того, що службове розслідування щодо нього проводилося на підставі підозри у вчиненні кримінального правопорушення внесеного до ЄРДР за № 0001405, яке на час його звільнення ще тривало та за відсутності обвинувального вироку суду, який набрав би законної сили, що фактично призвело до порушення його конституційних прав.

В позовній заяві позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яке обґрунтоване посиланнями на перебування під домашнім арештом у м.Слов`янську, що призвело до позбавлення можливості своєчасно у встановлений законом строк звернутися до суду за захистом порушених прав, отримання некваліфікованої правової допомоги, внаслідок чого позивач вважав, що може звернутися з цим позовом після закінчення кримінального провадження щодо нього. Також вказано на перебування на його утриманні малолітньої доньки, яка потребує постійного догляду та дорогого лікування хвороби - ретінопатію недоношених рубцева фаза 1 ст.обох очей.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду по справі №520/13206/19 задоволено. Поновлено строк ОСОБА_2 для звернення до суду по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління поліції охорони в Харківській області Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 по справі № 520/13206/19 в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставини справи, неповне дослідження і неповне надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не відповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 по справі № 520/13206/19 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не взято до уваги аргументи та доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного наказу, проведення службового розслідування на підставі підозри у вчиненні кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за № 0001405, яке на час його звільнення не закінчено, обвинувальний вирок суду, що набрав би законної сили щодо встановлення вини ОСОБА_2 не винесено, а тому він вважається невинним у вчиненні інкримінованих йому порушень, та не може бути звільненим зі служби в поліції з цих підстав.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Наполягав на тому, що строк звернення до суду з цим позовом пропущено з поважних причин.

Представник відповідача в судовому засіданні та в надісланому до суду апеляційної інстанції письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення її вимог, просив колегію суддів її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Пояснив, що у підсумках проведеного службового розслідування відповідачем було встановлено та доведено, що позивач своїми діями порушив вимоги ст. 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», наказу МВС України від 09.11.2016 № 1179 «Про затвердження правил етичної поведінки поліцейських», а саме, внаслідок вживання спиртних напоїв у громадських місцях, перебуваючи у нетверезому стані, пред`явив жетон поліцейського незнайомій жінці, з якою вступив у конфлікт з приводу надання нею послуг повії, чим принизив професійну гідність поліцейського, у зв`язку з цим і був звільненим з органів Національної поліції України. Також вказав, що позивач був обізнаний з усіма обставинами свого звільнення ще 27.06.2018, а звернувся до суду з цим позовом лише через 17 місяців з дня його звільнення, тобто з пропуском встановленого КАС України місячного строку звернення до суду з позовом щодо поновлення на роботі.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 , з 23.05.2017 проходив службу в органах Національної поліції в званні капрала на посаді поліцейського взводу ОО та ПБ роти фізичної безпеки Харківського МВ Управління поліції охорони в Харківській області.

23 червня 2018 року до чергової частини УПО Харківської області від чергового ЧЧ ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що за адресою: м.Харків, просп.Московський, 274 затримано поліцейського взводу ОО та ПБ роти фізичної безпеки Харківського МВ Управління поліції охорони Харківської області капрала поліції ОСОБА_2 за підозрою у вчиненні злочину за частиною 2 статті 185 КК України, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001405 від 23.06.2018.

У зв`язку із отриманням вказаної інформації, 25 червня 2018 року Управлінням поліції охорони в Харківській області винесено наказ №270 "Про призначення службового розслідування", яким ініційовано проведення службового розслідування та тимчасово на час проведення службового розслідування відсторонено від несення служби поліцейського взводу ОО та ПБ роти фізичної безпеки Харківського МВ УПО Харківської області капрала поліції ОСОБА_2 .

Висновком службового розслідування від 26.06.2018 поліцейського взводу ОО та ПБ роти фізичної безпеки Харківського МВ УПО Харківської області капрала поліції ОСОБА_2 за порушення службової дисципліни, яке виразилось у відвертому ігноруванні вимог норм етичної поведінки працівників поліції, невиконані вимог ст.7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та наказу МВС України від 09.11.2016 №1179 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських», керуючись ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції України та позбавити щомісячної премії за червень 2018 року в повному обсязі.

Наказом Управління поліції охорони в Харківській області від 27.06.2018 №9п «Про покарання ОСОБА_2 » ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з Національної поліції України та позбавлено щомісячної премії за червень 2018 року в повному обсязі.

27 червня 2018 року Т.в.о. начальника Управління поліції охорони в Харківській області Е.Ю.Бараш прийнято наказ №443 о/с, яким за п. 6 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції капрала поліції ОСОБА_2 (0031982), поліцейського взводу охорони об`єктів та публічної безпеки роти з фізичної безпеки Харківського міського відділу Управління поліції охорони в Харківській області.

З вказаним наказом позивач ознайомлений 27.06.2018, що підтверджується його особистим підписом на наказі.

Згідно розписки від 27.06.2018, складеної ОСОБА_2 , трудову книжку, військовий квиток та направлення до РВК отримав 27.06.2018, претензій до ВКЗ з приводу звільнення не має.

Не погоджуючись з наказом Управління поліції охорони в Харківській області №443 о/с, №9п від 27.06.2018 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з Національної поліції України та наказом про звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії позивача, а саме перебування у нетверезому стані у громадському місці, пред`явлення жетону працівника поліції незнайомій жінці, з якою вступив в конфлікт з приводу ненадання нею послуг як повії, не відповідають високим стандартам вимог до поліцейського, паплюжать ділову репутацію та авторитет поліцейського та органів поліції в цілому, та не можуть бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті. При цьому, суд зазначив, що наявність в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення не було підставою для його звільнення та не ототожнювалася з дисциплінарною відповідальністю.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Проходження служби в поліції врегульоване спеціальними законами - Законом України «Про Національну поліцію» (надалі - Закон № 580-VIII), Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (надалі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України (набрав чинності 07.10.2018, отже не застосовується до спірних правовідносин, які виникли до набрання ним законної сили).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (ч. 2 ст. 77 Закону № 580-VIII).

Згідно з п. 9 розділу ІІ Закону України від 23 грудня 2015 року № 901-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України Про Національну поліцію до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 12 Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: звільнення з органів внутрішніх справ.

На виконання вимог ст. 14 Статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Відповідно до ст. 16 Статуту службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. (ст. 17 Статуту)

Статтею 18 Статуту визначено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Відповідно до ст. 20 Статуту особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду.

Згідно зі ст. 21 Статуту дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено. Пропущений строк для подання скарги може бути поновлено старшим прямим начальником, який має право накладати дисциплінарні стягнення. Старший прямий начальник у разі надходження заяви про поновлення пропущеного строку подання скарги повинен всебічно та об`єктивно розглянути її і прийняти відповідне рішення не пізніше 10 днів після надходження заяви. Про результати розгляду заяви про поновлення пропущеного строку повідомляються особа рядового або начальницького складу, яка її подала, та начальник, який наклав на неї дисциплінарне стягнення.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (ч.4 ст.122 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід зазначити, що пропуск строку передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України не є безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

За змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

Колегія суддів зауважує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Колегією суддів встановлено, що спірні відносини між сторонами склалися внаслідок застосування до позивача наказу №443 о/с від 27.06.2018 т.в.о, начальника УПО в Харківській області Е.Ю. Бараш, яким позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 ст. 77 Закону № 580-VIII. Отже, спірні правовідносини склалися внаслідок проходження позивачем публічної служби, а тому строк звернення до суду з цим позовом, передбачений ч.5 ст.122 КАС України.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач ознайомився з вказаним наказом 27.06.2018, що підтверджується копією витягу з наказу № 443 о/с та розпискою про отримання трудової книжки, військового та направлення квитка до військового РВК (а.с.79-80).

Також, з матеріалів особової справи позивача, долученого судом першої інстанції до матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що позивач 25.06.2018 надавав письмові пояснення в ході проведення щодо нього службового розслідування та був ознайомлений з висновками такого службового розслідування, за результатами якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення наказом №443 о/с від 27.06.2018.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач дізнався про підстави свого звільнення з дати ознайомлення з наказом №443 о/с від 27.06.2018, тобто з 27.06.2018.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 5 ст. 122 КАС України, позивач мав звернутися до суду з цим позовом у місячний строк з дня коли дізнався про своє звільнення (з 27.06.2018), тобто до 27.07.2018.

Разом з цим звернувся до суду лише 05.12.2019, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду понад шістнадцять місяців.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 КАС України, відповідно до частин третьої та четвертої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Щодо посилання позивача в якості поважної причини пропуску строку звернення до суду на його перебування під домашнім арештом, колегією суддів встановлено таке.

Так, в позовній заяві позивач стверджує, що ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.07.2018 до нього застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Разом з цим з Єдиного державного реєстру судових рішень колегією суддів встановлено, що цією датою прийнято ухвалу слідчим суддею Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.07.2018 по справі № 646/4569/18, якою задоволено клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_1 про доручення експертній установі та залучення експерта ХОБСМЕ для проведення судово-медичної експертизи. На вирішення експерта поставлено такі питання: Чи не суперечить покази, які надані підозрюваним ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в ході проведення слідчого експерименту від 10.07.2018 об`єктивним судово-медичним даним у частині механізму та способу спричинення тілесних ушкоджень, встановлених висновком експерта № 09-2639/2018 від 13.07.2018 у потерпілої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2?

Отже, вказаною ухвалою до позивача не застосовувався запобіжний захід, зокрема, у вигляді домашнього арешту, а тому посилання позивача про застосування до нього в період з 27.06.2018 по 27.07.2018 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є такими, що спростовані дослідженими матеріалами справи та данними Єдиного державного реєстру судових рішень, в якому такі відомості відсутні.

Також, позивачем надано ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2018 по справі № 645/4569/18, якою до позивача, зокрема, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши ОСОБА_2 в певний період доби не залишати місце проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а саме в нічний час з 23 год. 00 хв. до 06 год 00 хв., строком на два місяці, тобто до 15 січня 2019 року.

Однак вказана обставина не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач перебував під домашнім арештом поза межами місячного строку звернення до суду з цим позовом, а також такий захід діяв виключно у нічний час, а не цілодобово, що не позбавляло позивача можливості у денний час звернутися як за професійною правничою допомогою адвоката, так і до суду з цим позовом, у тому числі за допомогою засобів поштового зв`язку.

Щодо доводів позивача про перебування на утриманні позивача малолітньої доньки, яка потребує постійного догляду та лікування, колегія суддів зазначає про таке.

Надані позивачем копії виписок із медичної картки стаціонарного хворого та інші медичні документи (а.с. 11-16), не доводять утримання саме позивачем малолітньої доньки та здійснення ним постійного догляду та лікування дитини - ОСОБА_3 , та не стосуються періоду (з 27.06.2018 до 27.07.2018), в який позивач мав звернутися до суду з цим позовом.

Отримання позивачем некваліфікованої правової допомоги також не може вважатися належною підставою для поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Таким чином, аналізуючи оскаржуваний наказ в контексті дотримання строку на його судове оскарження з урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів зазначає що позивач як поліцейський був обізнаним про порядок накладення та оскарження дисциплінарних стягнень, враховуючи специфіку проходження служби в органах Національної поліції України, а тому наведені ним підстави пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, не можна вважати поважними.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі № 805/1985/18-а.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не наведено наявності об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від його волевиявлення чи обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для звернення до суду із цим позовом, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого КАС України строку. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.07.2019 по справі № 0940/1181/18, яка є обов`язковою для врахування з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України.

Також, колегія суддів зазначає, що вирішення питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду не виходить за межі розгляду апеляційної скарги в силу ч.4 ст.123 КАС України.

Отже, наявність ухвали про поновлення строку звернення до суду не свідчить про дотримання позивачем строків звернення до суду та не є підставою, яка б унеможливлювала в подальшому залишення позову без розгляду за наявності для такого рішення підстав.

Крім того, відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу повідомлено про наявність підстав про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском місячного строку звернення.

За приписами ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями перевіряти дотримання строків звернення до суду.

Також, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд переглядаючи рішення судів в порядку касаційного оскарження неодноразово надавав оцінку у тому числі і дотриманню строку звернення до суду, зокрема у постановах від 23.04.2020 по справі № 525/1144/16-а, від 05.08.2020 по справі № 826/15632/17, від 09.07.2020 по справі № 826/14271/15 та інших.

Отже, враховуючи, що позивачем пропущено встановлений законом місячний строк звернення до суду з даними позовними вимогами, не наведено будь-яких інших обґрунтувань та не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, що зумовлює залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до статті 17 Закон України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Отже, у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень зі спливом значного періоду часу, позивачем мають бути наведено переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Тобто, тягар доказування, в цьому випадку, покладається саме на позивача.

Разом з тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки причинам пропуску строку на звернення позивача до суду з даним позовом та не вмотивовано висновку про наявність підстав для поновлення цього строку.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

У свою чергу, згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З урахуванням викладеного, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 по справі № 520/13206/19, а адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 року по справі № 520/13206/19 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Харківській області Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 01.12.2020 року