Справа № 280/4940/20
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 грудня 2020 року Справа № 280/4940/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б)

про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22.07.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком повідомленням Токмацького відділу обслуговування громадян ( сервісний центр) Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24.06.2020 №0800-0220-8/29931, у зв`язку з відсутністю трудового (страхового) стажу;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.06.2020 №52 про відмову в призначенні пенсії за віком, яке оформлене у формі повідомлення Токмацьким відділом обслуговування громадян (сервісний центр) Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24.06.2020 №0800-0220-8/29931;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області включити (зарахувати) період роботи ОСОБА_1 в Держплемзаводі ім. Кірова з 10.09.1976 по 27.10.1979 до загального страхового стажу;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.06.2020 про призначення пенсії за віком з 04.06.2020.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням від 18.06.2020 №52 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу не менше 27 років. При цьому, період роботи позивача з 10.09.1976 по 27.10.1979 на Держплемзаводі ім. Кірова до стажу не зараховано, оскільки в архівній довідці від 10.06.2020 №13-75-1/1 зазначено про відсутність наказу про звільнення позивача з Держплемзаводу ім. Кірова. Вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії протиправними та наголошує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а підтвердження стажу роботи уточнюючими довідками потрібно лише у випадках, коли відсутня трудова книжка або записи в ній. Із посиланням на норми Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 27.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/4940/20.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 07.08.2020 №36044), в якому посилається на те, що запис №3 у трудовій книжці позивача не завірений печаткою підприємства, а на підставі наданої архівної довідки від 10.06.2020 №13-75-1/1 неможливо зарахувати до стажу ОСОБА_1 період з 10.09.1976 по 27.10.1979, оскільки згідно інформації у ній наказ про звільнення позивача відсутній. У задоволенні позову просить відмовити.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до органу пенсійного фонду із заявою від 03.06.2020 про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.06.2020 №52 у призначенні пенсії відмовлено з підстав відсутності на момент звернення необхідного стажу не менше 27 років. Також у рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 25 р. 6 міс. 4 дн.; до страхового стажу не включено період відповідно до архівної довідки від 10.06.2020 №13-75-1/1, оскільки відсутній наказ про звільнення з підприємства. Про прийняття даного рішення позивача проінформовано повідомленням від 24.06.2020 №0800-0220-8/29931.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням та діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Розглядаючи справу по суті, суд керується наступним.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV; тут та надалі - у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII (далі - Закон N 1788-XII; тут та надалі - в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Відповідно до статті 56 Закону N 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що з 01.01.2004 законодавцем запроваджено поняття «страховий стаж», для отримання якого обов`язковою умовою є сплата страхових внесків; трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, прирівнюється до страхового.

Згідно статті 62 Закону N 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1) визначено перелік документів, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядок №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом досліджено трудову книжку позивача та встановлено, що у ній, серед іншого, містяться такі записи:

10.09.1976 - зарахований на роботу до будцеху Держплемзаводу ім. Кірова учнем столяра (наказ від 08.09.1976 №424);

04.01.1977 - переведений столяром 3 розряду (наказ від 04.01.1977 №2);

27.10.1979 - звільнений за п. 3 ст. 36 КЗпП УРСР (наказ від 27.10.1979 №453).

Тобто, із наведених записів можливо встановити період, протягом якого позивач перебував у трудових відносинах; місце роботи та посаду; відомості про переведення; підставу звільнення; документи (накази), на підставі яких здійснено записи у трудовій книжці.

В чому саме полягає недостатність записів у трудовій книжці позивача, відповідач не пояснив та належними доказами не довів.

Стосовно зауважень у відзиві на позов про те, що запис №3 у трудовій книжці позивача не завірений печаткою підприємства суд зазначає, що такі твердження не слугували підставою для прийняття рішення від 18.06.2020 №52 та у ньому не відображені.

При цьому, за правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Крім того, на момент вчинення записів у трудовій книжці за спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, пунктом 2.11 якої установлено, що першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, після чого ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Разом із тим, дана інструкція не містить вимог щодо проставлення печатки підприємства на записі про звільнення працівника.

Стосовно посилань відповідача на відомості з архівної довідки від 10.06.2020 №13-75-1/1, у якій зазначено, що «по книзі наказів за 1979 рік, яка надійшла на зберігання до архіву, наказ №453 від 27 жовтня 1979 року про звільнення ОСОБА_1 відсутній» суд наголошує, що за умови наявності трудової книжки та відповідних записів у ній надання архівної довідки взагалі не є обов`язковим. Крім того, у даній довідці не спростовується факт роботи позивача на Держплемзаводі ім. Кірова, а навпаки, підтверджується його зарахування на роботу, проте зазначається лише про відсутність наказу про звільнення.

З урахуванням вищенаведеного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.06.2020 №52 підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

При цьому, визнання протиправним та скасування вищезазначеного рішення, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області включити (зарахувати) період роботи ОСОБА_1 в Держплемзаводі ім. Кірова з 10.09.1976 по 27.10.1979 до загального страхового стажу, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.06.2020 про призначення пенсії за віком з 04.06.2020 забезпечить належне та ефективне поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Звідси, визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком повідомленням Токмацького відділу обслуговування громадян ( сервісний центр) Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24.06.2020 №0800-0220-8/29931, у зв`язку з відсутністю трудового (страхового) стажу, як спосіб захисту прав позивача, не вимагається, а тому у задоволенні даних позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.06.2020 №52.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) включити (зарахувати) період роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в Держплемзаводі ім. Кірова з 10.09.1976 по 27.10.1979 до загального страхового стажу.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 03.06.2020 про призначення пенсії за віком з 04.06.2020.

5. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

6. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 01.12.2020.

Суддя Ю.П. Бойченко