Справа № 380/3751/20
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/3751/20 пров. № А/857/11830/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року у справі № 380/3751/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Кузан Р.І. у м. Львів Львівської області 04.09.2020 року, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі також ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області щодо неприйняття рішення з розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.02.2020 про перерахунок пенсії щодо зарахування до пільгового стажу період роботи з 05.02.1992 по 25.02.1996 на Харківському машинобудівному заводі «Світло шахтаря» на посаді слюсаря-ремонтника;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу з урахування пільгового стажу роботи по Списку № 1 - 16 років 0 місяців 24 дні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року позовну заяву задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для вирішення спору, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що позивач із заявою встановленого зразка про зарахування до пільгового стажу період роботи з 05.02.1992 по 25.02.1996 на Харківському машинобудівному заводі «Світло шахтаря» на посаді слюсаря-ремонтника не звертався. Відповідач вказує, що відповідь на звернення ОСОБА_1 не є рішенням про відмову у зарахуванні відповідного стажу й така носить інформативних характер, тому не може бути предметом оскарження щодо зарахування пільгового стажу. Відповідач наголосив також, що у записах трудової книжки та у довідці, виданій Харківським машинобудівним заводом «Світло шахтаря» за період роботи з 05.02.1992 по 25.11.1996, відсутні відомості щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, якими підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення. Тож на думку відповідача роботу із шкідливими і важкими умовами праці в період з 05.02.1992 по 25.11.1996 не підтверджено за результатами атестації робочих місць, тому в ГУ ПФУ у Львівській області відсутні правові підстави для зарахування даного періоду роботи позивача до пільгового стажу. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не зазначив дату, з якої позивачу слід здійснити перерахунок пенсії.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга є безпідставною, просить залишити її без задоволення, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

В судовому засіданні представник апелянта наполягала на задоволенні апеляційної скарги, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 03.02.1997 призначена пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення».

07.02.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із зарахуванням до пільгового стажу період роботи з 05.02.1992 по 25.02.1996 на Харківському машинобудівному заводі «Світло шахтаря» на посаді слюсаря-ремонтника.

Листом від 28.02.2020 № 1300-0208-8/9032 відповідач повідомив позивача, що відповідно до копії трудової книжки та представлених документів, загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 45 років 3 місяці 9 днів, в тому числі 12 років 0 місяців 4 дні - стаж роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1, розмір пенсії ОСОБА_1 становить 4415,99 грн. Також заначено, що оскільки за період роботи з 05.02.1992 по 25.11.1996 на Харківському машинобудівному заводі «Світло шахтаря» атестація не проводилась, тому відсутні правові підстави для зарахування цього періоду до пільгового стажу роботи.

Крім того, в згідно з наявною у справі копією трудової книжки ОСОБА_1 у спірний період з 05.02.1992 по 25.11.1996 позивач працював на посаді слюсаря-ремонтника на Харківському машинобудівному заводі «Світло шахтаря».

У довідці, виданій Харківським машинобудівним заводом «Світло шахтаря», та акті від 11.06.1997, складеному працівником Жовтневого відділу соціального захисту населення м .Харкова, зазначено, що позивач з 01.08.1985 по 25.11.1196 працював на вказаному підприємстві, в тому числі в період з 05.02.1992 по 25.11.1996 на посаді слюсаря-ремонтника. Атестація робочих місць не проводилась у зв`язку з відсутністю коштів на це.

Також встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.03.2004 у справі № 2-1205/2004 встановлено факт відношення робочого місця слюсаря-ремонтника на Харківському машинобудівному заводі «Світло шахтаря» в період з 05.02.1992 по 25.02.1996 до категорії з шкідливими, важкими умовами праці.

Не погоджуючись з відмовою відповідача здійснити перерахунок його пенсії, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно не враховано до пільгового стажу період роботи позивача з 05.02.1992 по 25.11.1996 на посаді слюсаря-ремонтника на Харківському машинобудівному заводі «Світло шахтаря», оскільки стаж роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці. Підстав для перевірки такого запису судом не встановлено, оскільки обґрунтувань невідповідності записів відповідачем не наведено, а тому позов є таким, що підлягає задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (надалі також - Закон № 1788-ХІІ).

За даними пенсійної справи ОСОБА_1 з 03.02.1997 року призначена пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до норм Закону № 1788-ХІІ. З 01.01.2004 розмір пенсії позивача перераховано відповідно до Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з частиною другою розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Статтею 98 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв`язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону.

Відповідно до заяви від 07.02.2020 позивач просив відповідача здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії та додатково врахувати період роботи ОСОБА_1 з 05.02.1992 по 25.02.1996 на посаді слюсаря-ремонтника на Харківському машинобудівному заводі «Світло шахтаря», відповідно до рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09.03.2004 у справі № 2-1205/2004.

Вказаним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області встановлено, що посада слюсаря-ремонтника, яку позивач займав на Харківському машинобудівному заводі «Світло шахтаря» у період з 05.02.1996 по 25.11.1996, відноситься до категорії посад з шкідливими, важкими умовами праці.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позиція відповідача щодо відсутності підстав для врахування цього періоду роботи при обрахунку пільгового стажу позивачу зводиться до того, що у спірний період на Харківському машинобудівному заводі «Світло шахтаря» не проводилась атестація робочих місць.

Апеляційний суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442) та розроблених на виконання цієї постанови Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 чи Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Отже, апеляційний суд зазначає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у врахуванні цього стажу при обрахунку пільгового стажу.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі 520/15025/16-а.

Тому, відсутність атестації робочого місця позивача у період з 05.02.1992 по 25.11.1996 не може бути підставою для відмови в зарахуванні цього періоду роботи до пільгового стажу.

Згідно із записами у трудовій книжці позивача у період з 05.02.1992 по 25.11.1996 ОСОБА_1 працював на посаді слюсаря-ремонтника на Харківському машинобудівному заводі «Світло шахтаря».

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

За наявності у позивача основного документу, що підтверджує стаж роботи та відповідного запису у ній, відсутні підстави та необхідність у підтвердженні стажу роботи позивача відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у зв`язку з чим положення вказаного Порядку застосуванню у даному випадку не підлягають.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем безпідставно не враховано до пільгового стажу період роботи позивача з 05.02.1992 по 25.11.1996 на посаді слюсаря-ремонтника на Харківському машинобудівному заводі «Світло шахтаря», оскільки стаж роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці. Підстав для перевірки такого запису судом не встановлено, оскільки обґрунтувань невідповідності записів відповідачем не наведено, а тому позов є таким, що підлягає задоволенню.

Відмова пенсійного органу у призначенні пенсії позивачу прийнята відповідачем без дотримання вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 № 1566/11846 (надалі також Порядок № 22-1), регулює питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058.

Згідно з абзацом 1 пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 45 Закону № 1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що для здійснення перерахунку пенсії особа повинна звернутись до відповідного органу Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразка про здійснення такого перерахунку.

Зі змісту заяви позивача від 07.02.2020 року вбачається, що такий звернувся до Червоноградського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівської області про перерахунок пенсії, зокрема, просив здійснити перерахунок пенсії та врахувати додатковий період праці із шкідливими умовами в період з 05.02.1992 року по 25.02.1996 року, встановлений рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.03.2004 року у справі № 2-1205.

За результатами розгляду вказаної заяви Червоноградським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області скеровано відповідь від 28.02.2020 року № 1300-0208-8/9032, якою роз`яснено порядок зарахування роботи до стажу роботи за Списком № 1. Також позивачу роз`яснено про те, що подана ним заява не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме Порядку № 22-1, тому дану заяву розглянуто відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян».

Оскільки у заяві позивач просив врахувати додатковий період праці із шкідливими умовами та провести перерахунок, то твердження про те, що заява не відповідає вимогам чинного законодавства є необґрунтованим.

Незалежно від наявності права особи на перерахунок пенсії, законодавством передбачена обов`язкова процедура прийняття рішення пенсійним органом.

Аналіз листа Червоноградського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівської області показує, що такий не є рішенням про відмову в перерахунку пенсії, оскільки такий лист не містить детальних мотивів відмови у перерахунку пенсії (із конкретизацією зарахованих і незарахованих періодів трудової діяльності позивача) та свідчить про розгляд заяви позивача в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Отже, з наведеного слідує, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії відповідачем не було прийнято відповідного рішення.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 4 частини першої статті 5 КАС України встановлено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи правильний спосіб захисту порушених прав позивача колегія суддів виходить з того, що у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Під час розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії відповідачем не висловлено будь-яких інших причин неможливості перерахунку спірної пенсії позивачу, не наведено конкретних зауважень щодо правильності обчислення трудового стажу позивача тощо.

Разом з тим, наведені причини відмови в перерахунку пенсії зафіксовані у відзиві на позов та поданій апеляційній скарзі.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, апелянт не довів правомірності своєї відмови, доводи апелянта в цій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частини четвертої статті 45 Закону № 1058-IV передбачає, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Апеляційний суд встановив те, що заяву про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах позивач подав 07.02.2020 року. Отже, відповідно до правових норм частини четвертої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія в цьому випадку підлягає перерахунку з першого числа місяця, в якому позивач звернувся за перерахунком пенсії, тобто з 01.02.2020 року.

Натомість, суд першої інстанції не застосував частину четверту статті 45 Закону № 1058-IV та вирішив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахування пільгового стажу роботи по Списку № 1 - 16 років 0 місяців 24 дні без зазначення дати, з якої слід провести такий перерахунок.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Апеляційний суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів апелянтів), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Право на вмотивованість судового рішення, яке є складовою права на справедливий суд, не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає частково.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, проте не провів розрахунку розміру суми, яка підлягає виплаті, то рішення суду першої інстанції підлягає доповненню вищевикладеними розрахунками середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зміні резолютивної частини.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року у справі № 380/3751/20 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в такій редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) з зарахуванням до пільгового стажу по Списку №1 періоду роботи з 05.02.1992 по 25.11.1996 на Харківському машинобудівному заводі «Світло шахтаря» на посаді слюсаря-ремонтника з 01.02.2020».

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 02.12.2020