Справа № 420/6959/20
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6959/20
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шляхтицького О.І.

суддів: Семенюка Г.В. , Домусчі С.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року по справі № 420/6959/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії № 92 від 01.06.2020;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, згідно ст. 114 XIV-І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30.09.2019 із врахуванням пільгового стажу з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян».

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року по справі № 420/1999/20 (а.с.24-31) (згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 07.08.2020) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про: визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії № 92; зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, згідно ст. 114 XIV-І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30.09.2019 із врахуванням пільгового стажу з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян», зокрема:

- адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107; ідентифікаційний код юридичної особи: 20987385) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково;

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.12.2019 № 92 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 5691 від 30.09.2019 про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач, наданої судом у рішенні;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

01.06.2020 відповідач, розглянувши повторно заяву № 5691 від 30.09.2019 та рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/1999/20 від 29.04.2020, прийняв рішення № 92 Про відмову в призначенні пенсії (а.с.17), яким позивачу щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно ст. 114 ХIV-I Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в призначенні пенсії відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії № 92 від 01.06.2020, позивач звернувся до суду з вищенаведеними позовними вимогами.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року по справі № 420/1999/20 набрало законної сили з того самого фактичного предмету спору (зокрема, про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, згідно ст. 114 XIV-І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30.09.2019 із врахуванням пільгового стажу з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян») і між тими самими сторонами, суд дійшов висновку, що наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 02 вересня 2020 року закрив провадження у справі № 420/6959/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

На зазначену ухвалу суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 24 липня 2020 року по справі № 501/2172/15-а не відноситься до зазначеної справи та не є аналогічними, оскільки мали інший предмет спору і іншого відповідача.

На твердження суду першої інстанції, що позивач повинен звернутися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, апелянт акцентує на тому, що оскільки переглянуто заяву щодо призначення пенсії, а наслідком такого перегляду стало винесення нового рішення, яке в свою чергу і стало предметом нового позову.

24.11.2020 від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, зобов`язання вчинити певні дії тощо, в окремому судовому провадженні не розглядаються, а тому судом першої інстанції під час винесення ухвали вірно були застосовані норми матеріального права, що не може бути підставою для скасування ухвали суду (вхід.№ 23384/20).

27.11.2020 від апелянта надійшла відповідь на відзив в якій апелянт посилався на постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про огляд практики застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України» від 13.03.2017 № 3, в якій зазначено, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконання рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог частини дев`ятої статті 383 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Апеляційний суд акцентує, що вище зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 06 лютого 2019 року у справі № 816/2016/17.

З аналізу предмету спору у цій справі колегія суддів дійшла висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року по справі № 420/1999/20.

За вказаних обставин, колегія суддів зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Як зазначив Верховний суд у постанові від 21 листопада 2019 року у справі № 802/1933/18-, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності СВП, які прийняті на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, з чим погоджується колегія суддів.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що якщо позивач вважав, протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання вищевказаної рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року по справі № 420/1999/20, або порушення його прав, свобод чи інтересів, то він повинен був звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відтак, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого фактичного предмету спору (зокрема, про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, згідно ст. 114 р. XIV-І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30.09.2019 із врахуванням пільгового стажу з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян») і між тими самими сторонами, суд дійшов висновку, що наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

Суд також акцентує, що строк, передбачений частиною четвертою статті 383 КАС України, за наявності причин, які можуть бути визнані судом у справі № 522/13690/17 поважними, підлягає поновленню, зокрема, з огляду на закриття провадження у справі № 420/6959/20.

Будь-які інші підстави, котрі могли б свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, в свою чергу вони зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку

Отже, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, правильно встановленими обставинами по справі, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Домусчі С.Д.