Справа № 240/4645/20
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/4645/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

02 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року (м.Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дії, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дії, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року позов задоволено, а саме: визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач стверджує, що на момент прийняття рішення про виплату матеріальної допомоги позивач уже не був військовослужбовцем, тому підстав для виплати такої допомоги у військової частин немає.

Відзив позивача на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 16.07.2019 позивач подав рапорт на ім`я командира військової частини, в якому просив дозволу на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік у зв`язку з особистим захворюванням та хворобою батька. До рапорту додав довідку ВЛК, довідку про потребу у лікуванні батька. (а.с.55)

Наказом Командувача десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 09.07.2019 №76 ОСОБА_1 звільнено з військової служби та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2019 №200 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 27.08.2019.

В наказі зазначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 за 2019 не отримав.

01.10.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік. (а.с.11)

10.01.2020 відповідач направив позивачу лист №111, в якому повідомив, що рішення про виплату матеріальної допомоги було прийняте після звільнення з військової служби. Матеріальна допомоги для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не виплатив матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, тому звернувся до суду для захисту порушеного права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та відсутність підстав для виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Так, спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 5 Постанови №704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право, серед іншого, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 розділу ХХIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно пункту 7 розділу ХХIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними посадами.

Згідно з пунктом 9 розділу ХХIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Відповідно до пункту 7 наказу Міністерства оборони України від 25.01.2019 №30 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік" одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород).

Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 5 цього наказу, після розгляду заяв військовослужбовців.

У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.

Інші одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.

Отже, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Як свідчать матеріали справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2019 "Про порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2019 році" створено комісію для розгляду клопотань військовослужбовців на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік".

Наказом Командувача Десантно-штурмових військ ЗСУ від 20.03.2019 №178 створено комісію для розгляду клопотань військовослужбовців військових частин Десантно-штурмових військ ЗСУ на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

16.07.2019, в період до виключення зі списків особового складу військової частини позивач подав рапорт на ім`я командира військової частини, в якому просив дозволу на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік у зв`язку з особистим захворюванням та хворобою батька. До рапорту додав довідку ВЛК, довідку про потребу у лікуванні батька. (а.с.55)

Рапорт позивача був розглянутий на засіданні комісії військової частини НОМЕР_1 по розгляду клопотань на виплату матеріальної допомоги, за результатами чого складено протокол №4 від 13.07.2019. (а.с.51-54)

Відповідно до протоколу засідання комісії, на порядок денний було поставлено питання про розгляд та затвердження клопотань про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, за результатами розгляду яких вирішено в першу чергу задовольнити рапорти військовослужбовців пов`язані з важкою хворобою військовослужбовця та його рідних.

Згідно переліку осіб, рапорти яких рішенням комісії задоволено, під номером 17 міститься прізвище ОСОБА_1 (підстава-особисте захворювання та хвороба батька).

Однак, наказом Командувача десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 09.07.2019 №76 ОСОБА_1 звільнено з військової служби та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2019 №200 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 27.08.2019.

При звільненні, позивач матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 за 2019 не отримав, про що зазначено в наказі.

06.09.2019 на засіданні Комісії по розгляду клопотань на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань Військова частина НОМЕР_2 вирішено задовольнити, в тому числі, рапорт ОСОБА_1 військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , у розмірі 80% місячного грошового забезпечення.(а.с.61-63)

Таким чином, Комісія по розгляду клопотань на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік прийняла рішення про виплату позивачу матеріальної допомоги, однак таку не виплачено, оскільки позивач на час прийняття зазначеного рішення був звільнений з військової служби, тобто не був військовослужбовцем, як стверджує відповідач.

Однак, суд не погоджується з діями відповідача щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки, позивач виконав усі необхідні дії з метою її отримання, зокрема, подав за підпорядкуванням рапорт про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у якому зазначив конкретні причини для такої виплати, та до рапорту додав відповідні документи, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

До того ж, за відсутності підстав для її виплати, зміни до наказу про виключення зі списків особового складу позивача відповідачем внесено не було.

При вирішенні даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, у тому числі, в постанові від 21.11.2018 у справі №824/166/15-а, відповідно до якої держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.

Так, Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), у рішенні по справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 р. зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (див. mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії" №59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III) (пункти 23, 26).

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Будченко проти України" від 24.04.2014 р., вказано, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І) (пункт 40).

Отже, як пояснив Європейський Суд з прав людини, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.

Суд погоджується, що повноваження щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які регулюються вимогами Порядку №260. Разом з тим суд звертає увагу, що відповідач зобов`язаний, за наявності визначених умов, виплатити таку допомогу та не вправі вирішувати це питання на власний розсуд, у випадку виконання військовослужбовцем для отримання такої допомоги всіх залежних від нього дій.

Судова колегія зазначає, що позивач виконав усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а саме, подав за підпорядкуванням рапорт, а також відповідав вимогам, що ставились в умову її отримання.

Прийняття рішення про виплату позивачу матеріальної допомоги після звільнення зі служби, на підставі його рапорту, поданого в період її проходження, не позбавляє особу права на її отримання.

При цьому, суд не приймає доводи відповідача, що факт звільнення та виключення позивача зі списків військової частини і всіх видів забезпечення є підставою для відмови у виплаті матеріальної допомоги, оскільки у випадку встановлення судом факту порушення прав позивача, що мало місце під час проходження ним військової служби, захист цього права здійснюється судом незалежно від того, що на день звернення до суду такий позивач звільнений у запас.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, який виконав для її отримання всі залежні від нього дії.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України .
Постанова суду складена в повному обсязі 02 грудня 2020 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.