Справа № 826/15816/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Чаку Є.В. та Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в перерахунку та підвищені пенсії згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 23 листопада 1995 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Київській області провести перерахунок підвищення до пенсії, як інваліду війни та виплатити з 01 січня 2011 року по червень 2016 року в розмірі 200 % мінімальної пенсії за віком як інваліду ІІІ групи, а з липня 2016 року 350 % як інваліду ІІ групи з урахуванням виплачених сум, згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції від 23 листопада 1995 року) з урахуванням мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що у зв`язку із підвищенням розміру мінімальної пенсії за віком відповідач зобов`язаний був проводити перерахунок підвищення до пенсії, передбаченого ч. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 23 листопада 1995 року.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області не надходив.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 з 1998 року є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивачу, згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , із 1998 року надано статус інваліда війни ІІІ групи, а згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 , із 2016 року інваліда війни ІІ групи довічно.

ОСОБА_1 на час призначення пенсії перебував на обліку в Київському обласному військовому комісаріаті, а на час розгляду і вирішення справи в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2006 року у справі № 2а-3235/06, яка набрала законної сили, ІНФОРМАЦІЯ_1 було зобов`язано здійснити підвищення раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 1998 року як інваліду війни ІІІ групи на 200 відсотків мінімальної пенсії за віком. Також зобов`язано здійснювати підвищення призначеної пенсії та нараховувати у подальшому зі зміною грипу інвалідності підвищення до пенсії виходячи з мінімального прожиткового мінімуму, розрахованого з поточного прожиткового мінімуму, затвердженого Законом України «Про прожитковий мінімум».

Київський обласний військовий комісаріат 01 грудня 2001 року здійснив нарахування такого підвищення до пенсії позивача та визначив його в розмірі 1468 грн 00 коп. Підвищення до пенсії в указаному розмірі виплачувалося позивачеві до червня 2016 року включно. З 01 липня 2016 року Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснило перерахунок підвищення у зв`язку зі зміною групи інвалідності і нарахувало позивачу таке до пенсії як інваліду війни ІІ групи на рівні 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що становить 452 грн 00 коп.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2017 року у справі № 357/13003/16-а, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року, було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області по перерахунку з 01 липня 2016 року пенсії за вислугу років ОСОБА_1 в частині зменшення розміру підвищення до пенсії як інваліду війни ІІ групи з 1468 грн 00 коп. до 452 грн 00 коп. та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області поновити з 01 липня 2016 року виплату підвищення до пенсії за вислугу років як інваліду війни ІІ групи у попередньому розмірі 1468 грн 00 коп. та здійснити виплату перерахунку пенсії з врахуванням виплачених сум.

ОСОБА_1 08 червня 2018 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою, у якій просив провести перерахунок доплати до пенсії як інваліду війни ІІІ групи з 01 січня 2011 року по червень 2016 року в розмірі 200 % мінімальної пенсії за віком, а з липня 2016 року в розмірі 350 % мінімальної пенсії за віком як інваліду війни ІІ групи.

Вказана заява була обґрунтована тим, що останнє підвищення зазначеної надбавки мало місце у грудня 2010 року. Починаючи з січня 2011 року розмір підвищення не змінювався незважаючи на збільшення мінімальної пенсії за віком.

Листом від 04 липня 2018 року № 1986/Л-01 позивача було повідомлено про відсутність підстав для перерахунку підвищення до пенсії, адже вона виплачується у відповідності до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2017 року.

Не погоджуючись із такою позицією Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є чинною, то відсутні підстави для виплати позивачу надбавки як інваліду війни ІІ групи в розмірах, визначених ч. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 23 листопада 1995 року.

Також суд першої інстанції зазначив, що питання визначення механізмів нарахування певних соціальних виплат та їх розмірів віднесено до законодавчого регулювання, то неправомірних дій, направлених на стверджуване позивачем звуження його прав, з боку Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області не встановлено.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, що набрала чинності 01 січня 1996 року (зміни внесені Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23 листопада 1995 року № 458/95-ВР) інвалідам війни пенсії підвищуються: інвалідам I групи у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи 200 процентів мінімальної пенсії за віком.

З набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 04 липня 2002 року № 52-IV положення ч. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вважаються ч. 4 ст. 13 вказаного Закону.

Із 01 січня 2006 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05 жовтня 2005 року № 2939-IV, яким ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено у новій редакції.

Нова редакція ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачає, що інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, починаючи з 01 січня 2006 року інвалідам війни ІІ групи виплачується підвищення у розмірі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (замість 350 процентів мінімальної пенсії за віком), а інвалідам війни ІІІ групи 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (замість 200 процентів мінімальної пенсії за віком).

Водночас відповідно до рішень судів, які набрали законної сили (постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2006 року у справі № 2а-3235/06 та постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2017 року у справі № 357/13003/16-а), ОСОБА_1 нараховано та виплачується підвищення до пенсії у розмірі 1468 грн 00 коп. Розмір такого підвищення був розрахований як 200 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої на грудень 2010 року.

Починаючи з січня 2011 року Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахунок розміру підвищення до пенсії ОСОБА_1 не здійснювало навіть у разі зміни розміру мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів вважає дії відповідача щодо нездійснення такого перерахунку правомірними, адже починаючи з 01 січня 2006 року внаслідок внесення змін ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відпади підстави для приведення розміру підвищення до пенсії у відповідність до мінімальної пенсії за віком. З 01 січня 2006 року було змінено розрахункову величину для визначення розміру підвищення, а також розмір такого підвищення у відсотках до розрахункової величини.

Як вбачається з мотивувальної частини постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2017 року у справі № 357/13003/16-а, рішення про зобов`язання відповідача виплачувати підвищення до пенсії у раніше встановленому розмірі було обумовлене тим, що розмір пенсії позивача внаслідок перерахунку із застосуванням розміру надбавки 40 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05 жовтня 2005 року № 2939-ІV суттєво зменшився (з 1468 грн 00 коп. до 452 грн 00 коп.), що призвело до погіршення його матеріального становища по відношенню до того, яке він мав до здійснення вказаного перерахунку. Саме з метою не допущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області було зобов`язано поновити виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії за вислугу років як інваліду війни ІІ групи у попередньому розмірі 1468 грн 00 коп.

Колегія суддів наголошує на тому, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції розмір підвищення до пенсії, обчислений за правилами ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05 жовтня 2005 року № 2939-ІV (40 % від 2102 грн 00 коп. = 840 грн 80 коп.) також є меншим ніж фактично виплачується позивачу 1468 грн 00 коп.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не порушувало права ОСОБА_1 на виплату підвищення до пенсії у належному розмірі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді Є.В. Чаку

Л.Т. Черпіцька