Справа № 120/3982/20-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2020-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

13 листопада 2020 р. Справа № 120/3982/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши письмово в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Вінницькій області

про визнання дій протиправними та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, у якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу Ф-142905-54 У від 11.05.2019 року про сплату податкового боргу на суму 21 948,96 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що в періоди, за які контролюючий орган вимагає сплатити борг із єдиного внеску, позивач не отримувала доходу від здійснення підприємницької діяльності. Крім того, вказала, що єдиний внесок за неї сплачував роботодавець, оскільки вона перебувала у трудових відносинах.

Ухвалою суду від 13.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи.

02.09.2020 року надійшов відзив, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову вказуючи, що за позивачем рахується борг по єдиному внеску. Зазначив, що позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець, а отже, має нараховувати і сплачувати ЄСВ. Відтак, на думку представника, спірна вимога є правомірною та не підлягає скасуванню.

Дослідивши адміністративну справу, оцінивши надані докази, суд встановив наступне.

12.01.2007 року за номером запису:2 001424, Ямпільською РДА, Вінницької області було проведено державну реєстрацію ОСОБА_1 - як фізичної особи підприємця із кодом КВЕД 52.11.0 «роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту (основний)».

З 12.01.2007 року ОСОБА_1 , за номером: взято на облік у Головному управлінні ДФС у Вінницькій області - як платника єдиного внеску.

15.01.2007 року за номером: 2096, ОСОБА_1 , як фізичну особу підприємця (взято на облік як платника податків), було взято на облік у Головному управлінні ДФС у Вінницькій області.

22.04.2019 року за номером запису: 3001424, проведено реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 як фізичної особи підприємця. Цього ж дня за номером: 151 знято з обліку у Головному управлінні ДФС у Вінницькій області.

Головним управлінням ДПС у Вінницькій області сформовано вимогу Ф-142905-54 У від 11.05.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 21 948,96 грн.

Не погоджуючись з даною вимогою, та вважаючи її протиправною, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI надано визначення поняттям:

- застрахована особа фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- страхувальники це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як визначено пунктами 5, 6 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI:

- мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця;

- недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

У іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI, на якому наполягає ГУ ДПС, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2020 року у справі №480/4656/18. З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що фізичні особи-підприємці, які одночасно офіційно перебувають у трудових відносинах та за яких суми єдиного внеску сплачуються роботодавцем, не звільняються від сплати єдиного внеску, не ґрунтується на нормах матеріального права.

Судом встановлено, що спірну вимогу Ф-142905-54 У від 11.05.2019 року сформовано з метою погашення недоїмки в розмірі 21 948,96 грн, яка виникла у зв`язку із несплатою ОСОБА_1 єдиного внеску за 2018 рік, 1-й, 2-й, 3-й та 4-й квартали 2018 року, а також 1-й квартал 2019 року.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , позивач з 22.04.2014 року прийнята на посаду продавця продовольчих товарів гастрономічного відділу в ТОВ «Фінєст». 13.11.2018 року, звільнена з вказаної посади та з ТОВ «Фінєст» за власним бажанням. 15.11.2018 року прийнята на посаду завідувача (кулінарного та гастрономічного) відділу в «Фрея 2017» де працює і по даний час.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 , роботодавцем позивача ТОВ "Фінєст" у 2018 році, 1-й, 2-й, 3-й та 4-й квартали 2018 року щомісячно сплачувались за ОСОБА_1 суми єдиного внеску у розмірах не нижчих за мінімально встановлені.

Також, роботодавцем позивача «Фрея 2017» у 2019 рік, 1-й квартал 2019 року щомісячно сплачувались за ОСОБА_1 суми єдиного внеску у розмірах не нижчих за мінімально встановлені.

Відтак, у період нарахування ЄСВ відповідно до вимоги Ф-142905-54 У від 11.05.2019 року, за ОСОБА_1 її роботодавцем сплачено суми єдиного внеску у розмірах не нижчих за мінімально встановлені, що свідчить про досягнення мети запровадження вказаного збору та протиправність оскаржуваної вимоги.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що вимога Ф-142905-54 У від 11.05.2019 року про сплату податкового боргу на суму 21948,96 грн, є протиправною та підлягає скасуванню.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-142905-54-У від 11.05.2019 року на суму 21948,96 грн, відносно ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при звернення до суду із цим позовом судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , Адреса для листування: АДРЕСА_2 телефон: НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Вінницькій області (21028, м. Вінниця. Хмельницьке шосе, 7, код за ЄДРПОУ - 43142454)

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом

Суддя

Секретар