Справа № 160/9742/20
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року Справа № 160/9742/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14.08.2020р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати неправомірним рішення відповідача про призначення позивачеві, пенсії за віком без урахування періодів стажу з 02.08.1994р. по 03.02.1997р., з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., а також з 01.02.1986р. по 01.08.1994р.;

- зобов`язати зарахувати вищевказані періоди стажу для призначення пенсії за віком.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 28.06.2020р. їй була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) без урахування періодів стажу з 02.08.1994р. по 03.02.1997р., з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., з 01.02.1986р. по 01.08.1994р. Як зазначає позивач, 10.07.2020р. через веб-портал Пенсійного фонду України вона звернулася з питання зарахування періоду стажу з 02.08.1994р. по 15.03.1998р., проте листами від 23.07.2020р., від 30.07.2020р. та від 04.08.2020р. повідомило позивача, зокрема, про те, що пенсія позивачеві призначена без урахування наступних періодів стажу: з 02.08.1994р. по 03.02.1997р. та з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., оскільки запис про звільнення завірено печаткою, на якій відсутній код підприємства; з 01.02.1986р. по 01.08.1994р., оскільки в трудовій книжці в записі про звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону (КЗпП). Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; при вирішенні питання щодо призначення пенсії відповідачем не були враховані наступні документи, подані позивачем, а саме: довідка Виконавчого комітету Новомосковської міської ради управління освіти №538 від 06.07.2020р., згідно якої позивач працювала на посаді бухгалтера міськвно з 01.02.1986р. по 01.08.1994р.; Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого ідентифікаційний код юридичної особи Сільськогосподарський кооператив «Паланга» - 20232497.

Ухвалою суду від 25.08.2020р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, поновлено позивачеві строк звернення до суду з даним позовом, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України з дотриманням вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.38).

28.09.2020р. засобами поштового зв`язку, на виконання вищенаведеної ухвали суду, від відповідач на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити в задоволенні адміністративного позову позивача в повному обсязі посилаючись на те, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 містить ряд недоліків, наявність яких виключає можливість зарахування певних періодів роботи до загального стажу для обчислення пенсії, зокрема: період роботи з 01.02.1986р. по 01.08.1994р., так як відсутній запис про причину звільнення, посилання на відповідну статтю, пункт Закону (КЗпП); період роботи з 02.08.1994р. по 03.02.1997р., та період з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., оскільки запис про звільнення завірено печаткою, на якій відсутній код підприємства (а.с.43-44).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 23.10.2020р. по 20.11.2020р. включно на лікарняному та з 23.11.2020р. по 30.11.2020р. включно у щорічній відпустці, рішення у даній адміністративній справі приймається 01.12.2020р.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

28.06.2020р. ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої було додано, зокрема, трудову книжку, що підтверджується змістом копією відповідної заяви, наявною у справі (а.с.46).

На підставі вищенаведеної заяви, з 12.07.2020р. позивачеві була призначена пенсія за віком, що підтверджується копією рішення про призначення пенсії №33 від 06.07.2020р., наявною у справі (а.с.63).

При цьому, листами №13832-14013/К-02/8-0400/20 від 23.07.2020р., №0400-0305-8/61985 від 30.07.2020р. та №14818-15257/К-02/8-0400/20 від 04.08.2020р. повідомило позивача, зокрема, про те, що пенсія їй призначена без урахування наступних періодів стажу: з 02.08.1994р. по 03.02.1997р. та з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., оскільки запис про звільнення завірено печаткою, на якій відсутній код підприємства; з 01.02.1986р. по 01.08.1994р., оскільки в трудовій книжці в записі про звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону (КЗпП), що підтверджується копіями відповідних листів, наявними у справі (а.с.31,32,33-34).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням відповідача про призначення позивачеві пенсії за віком без урахування періодів стажу з 02.08.1994р. по 03.02.1997р., з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., а також з 01.02.1986р. по 01.08.1994р., у зв`язку з чим позивач просить захистити її порушені права на пенсійне забезпечення шляхом визнання такого рішення неправомірним та зобов`язання відповідача зарахувати вищевказані періоди стажу для призначення пенсії за віком.

При цьому, вирішуючи даний спір, суд виходить із того, що з урахуванням встановлених судом обставин справи слід вийти за межі позовних вимог та розглянути саме бездіяльність відповідача щодо не зарахування до стажу позивача періодів роботи її роботи з 02.08.1994р. по 03.02.1997р., з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., а також з 01.02.1986р. по 01.08.1994р. при призначенні позивачеві пенсії за віком та провести перерахунок пенсії позивача з 12.07.2020р. відповідно до ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у редакції чинній станом на момент призначення позивачеві пенсії за віком (далі Закон №1058), було встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

При цьому, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; на підставі показань свідків; даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у періоди з 01.02.1986р. по 01.08.1994р. працювала в Новомосковському міськвно на посаді бухгалтера, з 02.08.1994р. по 03.02.1997р. працювала у Кооперативі «Паланга» на посаді бухгалтера, з 19.02.1997р. по 15.03.1998р. працювала у Сільгоспкооперативі «Паланга» на посаді завідуючої складом готової продукції, що підтверджується копією трудової книжки позивача та довідки Виконавчого комітету Новомосковської міської ради управління освіти №538 від 06.07.2020р. про підтвердження місця та періоду роботи позивача, наявними у справі (а.с.12-25,26,47-50).

Разом з тим, при призначенні позивачеві пенсії за віком з 28.06.2020р., наведений період роботи не було зараховано відповідачем до стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком відповідно до ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення (на підставі записів у трудовій книжці), з таких підстав, а саме:

- з 02.08.1994р. по 03.02.1997р. та з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., оскільки запис про звільнення завірено печаткою, на якій відсутній код підприємства;

- з 01.02.1986р. по 01.08.1994р., оскільки в трудовій книжці в записі про звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону (КЗпП), що підтверджується копіями листів пенсійного органу №0400-0305-8/61985 від 30.07.2020р. та №14818-15257/К-02/8-0400/20 від 04.08.2020р. та розрахунку стажу, наявними у справі (а.с.32,33-34,63-зворот).

Тобто, фактично, вказані періоди роботи позивача не було зараховано пенсійним органом до стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком у зв`язку з виявленими недоліками при заповненні трудової книжки позивача відповідальними працівниками підприємства, на якому позивач працювала.

Між тим, наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Тобто, враховуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за умови надання позивачем до пенсійного органу трудової книжки та довідки Виконавчого комітету Новомосковської міської ради управління освіти №538 від 06.07.2020р., які підтверджують факт роботи позивача за не зараховані періоди, а також і з урахуванням повноважень пенсійного органу щодо надання допомоги особам у одержанні відсутніх для призначення пенсії документів, відповідачем вчинено протиправну бездіяльність щодо не зарахування до стажу позивача періодів роботи її роботи з 02.08.1994р. по 03.02.1997р., з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., а також з 01.02.1986р. по 01.08.1994р. при призначенні позивачеві пенсії за віком з 12.07.2020р.

При цьому, слід зазначити, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки (підставою про прийняття на роботу слугує записка про прийом на роботу без зазначення її номеру; підставою про звільнення з роботи слугує записка про звільнення з роботи без зазначення її номеру) не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказана правова позиція узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а та від 29.03.2019р. у справі №548/2056/16-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача щодо не зарахування до стажу позивача періодів роботи її роботи з 02.08.1994р. по 03.02.1997р., з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., а також з 01.02.1986р. по 01.08.1994р. при призначенні позивачеві пенсії за віком з 12.07.2020р. з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача бездіяльність щодо не зарахування до стажу позивача періодів роботи її роботи з 02.08.1994р. по 03.02.1997р., з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., а також з 01.02.1986р. по 01.08.1994р. при призначенні позивачеві пенсії за віком з 12.07.2020р., суд приходить до висновку, що відповідач, не зарахувавши наведені періоди роботи позивача до її страхового стажу, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення вищенаведеною бездіяльністю відповідача прав та інтересів позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності протиправною відповідно до ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також підлягають і задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди її роботи з 02.08.1994р. по 03.02.1997р., з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., а також з 01.02.1986р. по 01.08.1994р. та провести перерахунок пенсії позивачеві з 12.07.2020р., вийшовши у цій частині за межі позовних вимог позивача, враховуючи те, що судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача щодо не зарахування до стажу позивача періодів роботи її роботи з 02.08.1994р. по 03.02.1997р., з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., а також з 01.02.1986р. по 01.08.1994р. при призначенні позивачеві пенсії за віком з 12.07.2020р. та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі Кечко проти України зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача період її роботи з 02.08.1994р. по 03.02.1997р., з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., а також з 01.02.1986р. по 01.08.1994р. та провести перерахунок пенсії позивачеві з 12.07.2020р., є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №1168 від 11.08.2020р. у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.8, 37).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 періодів роботи її роботи з 02.08.1994р. по 03.02.1997р., з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., а також з 01.02.1986р. по 01.08.1994р. при призначенні останній пенсії за віком з 12.07.2020р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) період її роботи з 02.08.1994р. по 03.02.1997р., з 19.02.1997р. по 15.03.1998р., а також з 01.02.1986р. по 01.08.1994р. та провести перерахунок пенсії останній з 12.07.2020р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва