Справа № 580/2765/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2765/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Кондрат Л.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року, суддя Рідзеля О.А., у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повоідомлень-рішень:

- від 23.04.2020 року №, відповідно до якого до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції (штраф) у сумі 17000,00 грн;

- від 23.04.2020 року №, відповідно до якого до фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції (штраф) у сумі 43046,00 грн;

- від 23.04.2020 року №, відповідно до якого до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції (штраф) у розмірі 17000,00 грн;

- від 23.04.2020 року №, відповідно до якого до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції (штраф) у сумі 10000,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 23.04.2020 року №, відповідно до якого до фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції (штраф) у сумі 6800,00 грн.;

- від 23.04.2020 року №, відповідно до якого до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції (штраф) у сумі 30287,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 23.04.2020 року № про застосування штрафу в сумі 6800,00 грн. Решта позовних вимог залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 19.11.2014 року (РНОКПП НОМЕР_1 ), має ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями в кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1).

Відповідно до наказу від 29.01.2020 №183 податковим органом 04.02.2020 здійснено фактичні перевірки діяльності позивача з питань дотримання порядку розрахунків за товари, вимог з регулювання обігу готівки, наявності ліцензій за місцем провадження господарської діяльності у згаданих вище кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1).

За наслідками перевірок складені акти від 13.02.2020 №17/23/23/05/ та №18/23/23/05/ НОМЕР_1 .

В акті №17/23/23/05/ НОМЕР_1 зафіксовано наступні порушення вимог чинного законодавства, а саме:

- у кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою АДРЕСА_2 здійснено реалізацію горілки, об`ємом 0,1 л. на розлив зі скляної пляшки, місткістю 0,5 л. в одноразовий пластиковий посуд для споживання на місці за ціною 13,50 грн. Також встановлено факт зберігання алкогольних напоїв: 60 пляшок горілки "Пшенична", місткістю 0,5 л., ціною 67,50 грн за пляшку та 60 пляшок горілки "Графська", місткістю 0,5 л., ціною 67,50 грн за пляшку без марок акцизного податку, встановленого зразка, а також не ведення у встановленому законом порядку обліку товарних запасів за місцем реалізації на загальну суму 15143,50 грн.

На підставі зазначеного Акту перевірки відповідач прийняв 13.02.2020 року податкові повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій:

- № в сумі 6800,00 грн за продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без наявності статусу суб`єкта громадського харчування.

- № НОМЕР_2 в сумі 10000,00 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими від мінімальних;

- № в сумі 30287,00 грн за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому законом порядку, за місцем реалізації;

- № в сумі 17000,00 грн за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка.

Окрім того, в акті №18/23/23/05/ НОМЕР_1 зафіксовано, що у кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою АДРЕСА_1 встановлено факт зберігання алкогольних напоїв з метою реалізації: 27 пляшок горілки "Пшенична", місткістю 0,5 л., ціною 67,50 грн. за пляшку без марок акцизного податку, встановленого зразка, а також не ведення у встановленому законом порядку обліку товарних запасів за місцем реалізації на загальну суму 21523,00 грн.

На підставі зазначеного Акту перевірки відповідач 13.02.2020 року прийняв податкові повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій:

- № в сумі 43046,00 грн за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому законом порядку, за місцем реалізації;

- № в сумі 17000,00 грн за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства, позивач, за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п. 75.1.3 ст. 75 ПК України).

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Як підстава для проведення перевірки у наказі від 29.01.2020 року №183 зазначені п.п. 80.2.4 п.80.2 ст.80 ПК України.

Згідно з підпунктом 80.2.4 п.80.2, ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) у разі неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками.

Аналіз наведених законодавчих положень свідчить про те, що наказ прийнято на підставі та у спосіб, передбачений законом та з метою реалізації наданих повноважень у сфері королю за дотриманням законодавства в частині ліцензування окремих видів господарської діяльності, оскільки ДФС України вказала на необхідність перевірити суб`єктів господарювання на предмет реалізації пального виключно на підставі відповідної ліцензії. Наказ на проведення перевірки позивачем не оскаржується, а тому його правомірність не піддається сумніву.

Окрім того, судом встановлено, що позивачем фактично допущено посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки, яка проводилась у присутноситі працівників ФОП ОСОБА_1 без зауважень щодо неможливості проведення такої перевірки. Фактична перевірка позивача реально проведена та за її результатами складено акти від 13.02.2020 року № 17/23/23/05/329/8409339 та № 18/23/23/05/ НОМЕР_1 .

Відтак, позов спрямований на оскарження податкового повідомлення-рішення з підстав протиправності перевірки може бути задоволений лише в тому разі, якщо не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що перевірка здійснювалась у присутності працівника позивача- продавця ОСОБА_2 та у присутності ОСОБА_1 - фізичної особи-підприємця відповідно об 11.40 год та 12.20 год 04.02.2020 року.

Платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, зокрема фактичної, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.Враховуючи факт допущення позивачем посадових осіб контролюючого органу до перевірки, у спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов`язки для платника податків є податкове повідомлення-рішення податкового органу (акт індивідуальної дії), прийняте за результатами проведеної перевірки.

Вказана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.02.2019 року по справі № 820/5481/17.

Враховуючи вищевикладено, колегія суддів приходить до висновку, що Головне управління ДПС у Черкаській області на момент проведення перевірки позивача, так і на момент винесення оскаржуваного рішення мало повноваження та підстави на проведення такої перевірки щодо наявності ліцензій на роздрібну торгівлю пальним та застосування заходів відповідальності у вигляді накладення штрафу за здійснення роздрібної торгівлі пальним за відсутності відповідної ліцензії.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи позивача про протиправність проведення фактичної перевірки, як підстави скасування оскаржуваного податкового-повідомлення рішення.

Щодо оскаржуваних податкових повідомлень-рішень колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено колегією суддів податковим органом за наслідками перевірки прийнято податковве повідомлення-рішення № від 23.04.2020 року відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції (штраф) у розмірі 6800 грн.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України від 19.12.1995 року №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон №481/95-ВР).

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

На підставі п.19-1.1.14. ст.19 ПК України однією із функцій контролюючого органу є здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням;

Відповідно до підп.54.3.3. п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

На підставі абз.10 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону у розмірі 6800 гривень.

Отже, саме на податковий орган в особі відповідача у даному випадку покладені повноваження застосування штрафних санкцій за наявності факту порушення суб`єктами господарювання вимог Закону №481/95-ВР.

Частиною 12 ст.15 Закону №481/95-ВР визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно з п.11 ч.1 ст.15-3 Закону №481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі.

Відповідно до ч.6 ст.15-3 Закону №481/95-ВР продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Згідно з п.1.3 Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 № 219 (далі - Правила №219), ресторанне господарство - вид економічної діяльності суб`єктів господарської діяльності щодо надавання послуг відносно задоволення потреб споживачів у харчуванні з організуванням дозвілля або без нього.

Пунктом 1.5 Правил №219 визначено, що заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики-заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари, - та на класи (перший, вищий, люкс).

Роздрібна торгівля алкогольними напоями регулюється також Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 №854 (далі - Правила №854).

Відповідно до абз.2 п.2 Правил №854 роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.

Статтею 1 Закону №481/95-ВР визначено, що місце торгівлі - це місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

У постанові від 04.09.2018 року №820/1335/17 Верховний Суд зазначив, що здійснювати продаж алкогольних напоїв на розлив має право підприємство ресторанного господарства або спеціалізований відділ, що має статус суб`єкта господарювання громадського харчування, суб`єкта господарювання з універсальним асортиментом товарів за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та зареєстрованими видами економічної діяльності за кодами класифікації КВЕД-2010 - 56.10-56.30.

Як встанволено судом першої інстанції та дана обставина підтверджується матеріалами справи, ліцензія на право здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями (а.с.28) була надана за адресою: АДРЕСА_2 кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", 24 кв.м. Тобто, за місцем здійснення господарської діяльності позивача, за якою проведено фактичну перевірку.

Згідно з даними ЄДРПОУ одним із видів діяльності позивача є "Обслуговування напоями" (КВЕД 56.30).

Зважаючи на наявність у позивача ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями у вищевказаному приміщенні, що за площею відповідає вимогам для місця торгівлі алкогольними напоями, зареєстрований вид економічної діяльності, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано вимог для реалізації алкогольних напоїв на розлив.

Отже, позивачем не порушено приписи ч.6 ст.15-3 Закону №481/95-ВР, про що зазначено в акті перевірки, що виключає застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених абз.9 ч.2 ст.17 цього Закону у розмірі 6800 гривень.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкове повідомлення-рішення від 23.04.2020 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів позивача про протиправність податкових повідомлень-рішень № та № на суму по 17000,00 грн за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, колегія суддів вважає за необхідне вказати на наступне.

Відповідно до абз.3 ч.4 ст.11 Закону №481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.107, 14.1.109 п.14.1 ст.14 ПК України, марка акцизного збору - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів; маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Згідно з пунктом 226.1 статті 226 ПК України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Відповідно до п.226.3 ст.226 ПК України виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.20, 23-24 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251, маркування алкогольних напоїв вітчизняного виробництва і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції.

Для алкогольних напоїв вітчизняного виробництва використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням діючих на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України маркованих з порушенням вимог цього Порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняється.

Вважаються такими, що немарковані, алкогольні напої та тютюнові вироби у випадках, визначених пунктом 226.9 статті 226 Податкового кодексу України.

На підставі п.226.9 ст.226 ПК України вважаються такими, що немарковані алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку.

Верховний Суд у постанові від 08.08.2019 №808/4653/14 зробив висновок, що хоча маркування алкогольних напоїв марками акцизного податку і здійснюється виробниками цієї продукції, втім порушенням норм №481/95-ВР щодо правил торгівлі такими напоями є саме виробництво, зберігання, транспортування, реалізація алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку.

Суд врахував, що під час перевірки позивача службовими особами контролюючого органу за місцем її здійснення були відібрані марки акцизного податку для алкогольних напоїв вітчизняного виробництва: АВ ЛГП 23АААЙ №976520 05/19, АВ ЛГП 23АААЙ №976513 05/19, АВ ЛГП 23АААЙ №976514 05/19, АВ ЛГП 17АААН №010686 02/19, АВ ЛГП 17АААН №061306 02/19, АВ ЛГП 17АААН №010637 02/19, АВ ЛГП 17АААН №061305 02/19, АВ ЛГП 17АААН №010675 02/19, АВ ЛГП 17АААН №061310 02/19.

За наслідками експертизи визначення автентичності вказаних марок Управлінням державної політики у сфері пробірного контролю, документів суворої звітності та лотерейної діяльності Міністерства фінансів України складено акт від 27.03.2020 №093-03-20 відповідно до висновків якого зазначені марки акцизного податку не відповідають наданим Поліграфкомбінатом "Україна" контрольним примірникам.

Зазначено, що у наданих на експертизу марок відсутні водяні знаки, струминний друк, мікро чутлива фарба. Захисні волокна імітовані друком. Негативний та позитивний мікро текст не відповідає зразку.

Відповідно до підп.83.1.3, 83.1.6 п.83.1 ст.83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: експертні висновки; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Таким чином, виходячи з приписів пункту 226.9 статті 226 ПК України зберігаємий позивачем товар є немаркованим.

За змістом абз.16 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР встановлено, що у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у розмірі 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Відповідачем не було спростовано ні в суді апершої інстанції, ні в апеляційній скарзі висновки податкового органу щодо наявності порушень відповідачем вимог чинного законодаства, а тому відсутні підстави для скасування податкових повідомлень-рішень № та №.

Щодо податкових повідомлень-рішень № на суму 30287,00 грн та № на суму 43046,00 грн за реалізацію товарів, які не обліковані за місцем зберігання та реалізації, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Статтею 20 зазначеного Закону встановлено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, підставою для застосування штрафних санкцій за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, є встановлений факт наявності товарів в місцях їх реалізації та зберігання, які не обліковані у встановленому порядку, тобто виявлення товарів у надлишку (перевищення кількості товару в наявності над облікованим товаром), позаяк за відсутності облікованих товарів їх реалізація є неможливою та не відбувається.

Згідно з даними складених під час перевірки акту зняття залишків товарних запасів у вищевказаних магазинах, в яких здійснює господарську діяльність позивач, від 04.02.2020 року (а.с.115-120), які підписані без продавцем, у магазинах знаходились необліковані алкогольні напої та тютюнові вироби.

Жодних підтверджуючих документів на придбання та транспортування цих товарів позивач ні під час перевірки, ні після її завершення на письмові звернення контролюючого органу про отримання документів до прийняття спірних рішень, а також під час адміністративного оскарження не надав.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкові повідомлення-рішення № та № також не підлягають скасуванню, оскільки прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № на суму 10000,00 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими від мінімальних, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої в розмірі 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000,00 гривень.

Ст.1 Закону №481/95-ВР надається визначення основних понять і термінів, відповідно до яких:

мінімальні оптово-відпускні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються за кодами виробів Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності за 1 літр 100-відсоткового спирту, обраховані виходячи з найнижчої оптової ціни на вітчизняну або контрактної вартості на імпортну продукцію та податків і зборів, які відповідно до чинного законодавства підлягають сплаті з одиниці продукції вітчизняними виробниками й імпортерами, та з урахуванням вартості тари.

мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін на цю продукцію та торговельної надбавки.

Ст.18 Закону №481/95-ВР Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" (далі - Постанова №957) затверджено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв.

Згідно з Постановою №957 (у редакції станом на час проведення перевірки) мінімальна роздрібна ціна за 1 літр 100-відсоткового спирту для горілки становить 447,00 грн.

В розділі "Примітки" вказаної постанови зазначається механізм розрахунку мінімальної ціни, а саме: мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів, інших зброджених напоїв, суміші із зброджених напоїв та суміші зброджених напоїв з безалкогольними напоями, коньяку (бренді) три зірочки, коньяку (бренді) чотири зірочки, коньяку (бренді) п`ять зірочок, бренді ординарного, горілки виноградної та інших спиртових дистилятів і спиртних напоїв різного вмісту спирту в тарі різної місткості визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об`ємом (у відсотках) і місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків.

Тобто, мінімальна роздрібна ціна однієї пляшки горілки становить 89,40 грн (447*0,5*40/100).

В акті №18/23/23/05/ НОМЕР_1 було зафіксовано, що у кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою АДРЕСА_1 встановлено факт зберігання алкогольних напоїв з метою реалізації 27 пляшок горілки "Пшенична", місткістю 0,5 л., ціною 67,50 грн. Тобто за ціною, нижчою від мінімально встановленої Постановою №957.

Доказів зворотнього позивачем надано не було, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про законність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення №.

Доводи, викладені апелянтом стосовно безпідставності посилання судом першої інстанції на результати експертного висновку, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не підтверджуються відповідними доказами, які б спростували зазначений висновок експертизи.

Колегія суддів також враховує, що під «маркою акцизного податку» визначається спеціальний знак, яким маркуються алкогольні напої та тютюнові вироби. Її наявність на цих товарах підтверджує сплату акцизного збору, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Отже, марка акцизного податку є спеціальним знаком, яким підтверджується, в т.ч. легальність реалізації на території України алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Згідно з пунктом 5 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року №1251 марка для алкогольних напоїв, крім виноробної продукції (лікеро-горілчана продукція), вітчизняного виробництва виготовляється у зеленій кольоровій гамі, для алкогольних напоїв, які є виноробною продукцією, вітчизняного виробництва - червоній, для алкогольних напоїв, крім виноробної продукції (лікеро-горілчана продукція), імпортного виробництва - фіолетовій, для алкогольних напоїв, які є виноробною продукцією, імпортного виробництва - оранжевій, для тютюнових виробів вітчизняного виробництва (з фільтром та без фільтра) - зеленій, для тютюнових виробів імпортного виробництва (з фільтром та без фільтра) - синій кольоровій гамі.

У відповідності до статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Окрім того, колегія суддів вважає, що доводи позивача, які викладені в апеляційній скарзі про те, що судами не досліджено належними та допустимими доказами факт знаходження в нього на реалізації алкогольного напою без акцизної марки, спростовуються вказаними порушеннями в акті, які складені на торговій точці позивача.

Також безпідставними є доводи позивача про те, що податковим органом безпідставно прийняті податкові повідомлення-рішення за наслідками складених актів перевірки.

За результатами перевірки відповідно до статей 54, 58 Кодексу контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

При цьому податкове повідомлення-рішення повинно містити, зокрема, підставу для визначення грошового зобов`язання, посилання на норму Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; граничні строки сплати грошового зобов`язання, попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання, граничні строки, передбачені Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Окрім того, відповідно до п. 58.2 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Також колегія суддів звертає увагу, що позивачем не було надано до суду товарно-транспортних накладних або ж інших документів, що підтверджують придбання товарів підакцизної групи, що зазначеені в акті зняття залишків товарних запасів на торгівельному об`єкті, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, а також не надано книгу обліку доходів і витрат, книгу ОРО, зареєстрованих в органах ДПС до РРО за перевіряємий період, а додані до апеляційної скарги позивачем документи, не спростовують висновків суду першої інстанції що встановлених обставин справи та правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих податковим органом за наслідками перевірки.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Черкаській області від 23.04.2020 року №, , , , , оскільки останні винесено на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством, за наявності правових підстав.

Наведені позивачем доводи не спростовують обставин щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлеь-рішень, оскільки ч.4 ст. 9 КАС України передбачено, що суд вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин справи. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України (ч.1 та 2 ст.7 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Костюк Л.О.