Справа № 540/88/20
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/88/20

Головуючий І інстанції Ковбій О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

за участю секретаря Ішханяна Р.А., позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Шепілової Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року (м. Херсон, дата складання повного тексту рішення 24.07.2020р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної державної адміністрації, 3-ї особи начальника юридичного управління Херсонської обласної державної адміністрації Тюпляєва Ярослава Геннадійовича про визнання дій протиправними ьа зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

13.01.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Херсонської ОДА, 3-ї особи начальника юридичного управління Херсонської ОДА Тюпляєва Я.Г., в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Херсонської обласної державної адміністрації щодо переміщення її на посаду начальника юридичного управління Херсонської обласної державної адміністрації;

- зобов`язати Херсонську обласну державну адміністрацію призначити її шляхом переведення на посаду начальника юридичного управління Херсонської обласної державної адміністрації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка з 01.09.2017 року обіймає посаду начальника юридичного управління апарату Херсонської обласної державної адміністрації. Однак, 28.12.2019 року через додаток-месенджер Viber позивачці надійшло фото Повідомлень від 26 та 28 грудня 2019 року, в яких повідомлялось про розпорядження голови Херсонської ОДА від 24.10.2019 року №715 «Про вдосконалення та затвердження структури і граничної штатної чисельності працівників Херсонської обласної державної адміністрації» та запропоновано посаду головного спеціаліста сектору правового забезпечення апарату Херсонської ОДА, що, в свою чергу, вважає незаконним, оскільки, на її думку, її повинні були перевести на посаду начальника юридичного управління Херсонської ОДА, так як посада, яку вона обіймає, не скорочувалась, а кількість працівників навіть збільшили на чотири одиниці.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 28.08.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, та просила скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для їх задоволення.

Судами обох інстанцій встановлені наступні обставини справи.

Позивачка ОСОБА_1 з 01.09.2017 року обіймає посаду «начальника юридичного управління апарату» Херсонської ОДА та є державним службовцем.

З метою вдосконалення структури обласної державної адміністрації, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.01.2019р. №77-р «Про затвердження плану заходів з реалізації нового етапу реформування місцевого самоврядування та територіальної організації влади в Україні на 2019-2021 роки», постанов Кабінету Міністрів України від 02.09.2019р. №829 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади», від 12.03.2005р. №179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій», від 18.04.2012р. №606 «Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій», від 25.03.2014 року №91 «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій», від 18.01.2017 року №15 «Питання оплати праці працівників державних органів» та керуючись статтями 5, 6, п.1 ч.1 ст.39, ч.1 ст.41, ч.4 ст.47 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», п.3 Розпорядження голови Херсонської ОДА від 24.10.2019р. №715 «Про вдосконалення та затвердження структури і граничної штатної чисельності працівників Херсонської обласної державної адміністрації» з 28.10.2019 року утворено структурні підрозділи обласної державної адміністрації без статусу юридичної особи публічного права, зокрема, Юридичне управління Херсонської ОДА.

28.10.2019 року п.5 Розпорядження №715 внесено зміни в структуру та штатний розпис апарату Херсонської ОДА, зокрема, виведено зі штатного розпису апарату Херсонської ОДА - юридичне управління апарату Херсонської ОДА та утворено Сектор правового забезпечення апарату Херсонської ОДА.

28.10.2019 року Херсонська ОДА своїм листом-повідомленням №25-8367/0/19/16 повідомила ОСОБА_1 про скорочення її посади «начальника юридичного управління апарату» Херсонської ОДА та можливе звільнення, з яким позивачка була ознайомлена 29.10.2019 року, про що свідчить її власний підпис.

01.11.2019 року наказом керівника апарату Херсонської ОДА №10 оголошено конкурс на зайняття вакантних посад державної служби, зокрема, «начальника юридичного управління» Херсонської ОДА, якій, в тому числі, було завізовано начальником юридичного управління апарату Херсонської ОДА, а саме, ОСОБА_1

15.11.2019 року ОСОБА_1 подала заяву про участь в конкурсі на зайняття вакантної посади «начальника юридичного управління» Херсонської ОДА.

20.11.2019 року відбувся конкурс та рішенням конкурсної комісії керівнику апарату Херсонської ОДА внесено пропозицію щодо визначених кандидатур, які набрали найбільшу загальну кількість балів. При цьому, ОСОБА_1 отримала - 11.2 бали і посіла 3 місце у загальному рейтингу кандидатів.

16.12.2019 року на ім`я керівника апарату Херсонської ОДА від ОСОБА_1 надійшла заява про надання їй відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

16.12.2019 року наказом керівника апарату Херсонської ОДА №504-вп ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною - з 16.12.2019 року по 23.12.2021 року.

21.12.2019 року наказом керівника апарату Херсонської ОДА №21 переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади «начальника юридичного управління» Херсонської ОДА визначено ОСОБА_2 , про що повідомлено ОСОБА_1 шляхом надсилання інформації на її електронну пошту.

26.12.2019 року наказом керівника апарату Херсонської ОДА №176-ос Тюпляєва Я.Е. (т.б. 3-ю особу по справі) призначено на посаду «начальника юридичного управління» Херсонської ОДА як переможця конкурсу, з 27.12.2019 року.

Позивачка результати конкурсу не оскаржувала.

28.12.2019 року через додаток-месенджер Viber ОСОБА_1 доведено Повідомлення від 26.12.2019 року, яким їй була запропонована посада «головного спеціаліста сектору правового забезпечення апарату» Херсонської ОДА, а у разі відмови від запропонованої посади та продовження проходження державної служби, її буде звільнено на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» після закінчення відпустки для догляду за дитиною, що підтверджується Протоколом про доведення інформацій або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку.

Не погоджуючись з такими діями та з рішеннями відповідача, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності п/вимог та, відповідно, з правомірності дій та спірних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту приписів ч.ч.2,3 ст.5 Закону України «Про державну службу» №889-VIII (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин), відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців лише у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Так, як визначено п.6 ч.1 ст.83 Закону №889-VIII, державна служба припиняється у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов.

В свою чергу, відповідно до ст.43 Закону №889-VIII, підставами для зміни істотних умов державної служби є: 1) ліквідація або реорганізація державного органу; 2) зменшення фонду оплати праці державного органу; 3) скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

При цьому, не вважається зміною істотних умов державної служби зміна назви структурного підрозділу державного органу або посади, не пов`язана із зміною функцій державного органу та основних посадових обов`язків.

Зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі п.6 ч.1 ст.83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

У разі незгоди державного службовця із зміною істотних умов державної служби він має право оскаржити відповідне рішення в порядку, визначеному ст.11 цього Закону.

Як вбачається зі змісту вимог п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VIII, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення - є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Державний службовець, якого звільнено на підставі п.1 ч.1 цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом 6-ти місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Як передбачено приписами п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених, зокрема, у п.1 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як визначає ст.49-2 КЗпП, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 2 (два) місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що процедура вивільнення державних службовців на підставі п.1 ч.1 ст.87 цього Закону фактично регулюється нормами Кодексу законів про працю України, а саме ст.40 та ст.49-2 КЗпП України.

Причому, також необхідно зазначити про те, що однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є передбачений ст.51КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Отже, приписами п.1 ч.1 та ч.2 ст.40, ч.2 ст.49-2 КЗпП України передбачено, що з метою забезпечення гарантій на власника або уповноважений ним орган при звільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці покладається обов`язок при попередженні працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому наявні вакантні посади.

Тобто, законодавець встановив принцип одночасності попередження про наступне вивільнення та пропонування наявних вакантних посад для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи.

Як видно зі змісту приписів ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2КЗпП України, власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, т.б. вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював.

Такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Слід звернути увагу на те, що аналогічної правової позиції з даного спірного питання дотримується і Верховний Суд, зокрема, в постановах від 11.09.2019р. по справі №826/8324/18 та від 03.04.2020р. по справі №360/2251/19.

Отже, з системного аналізу зазначених вище норм діючого законодавства вбачається, що метою дій роботодавця з пропонування вакантних посад є збереження роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату, а такий обов`язок щодо пропонування аналогічних займаній посаді є похідним від приписів законодавства про працю та виникає з дня попередження працівника про вивільнення і існує до дня розірвання трудового договору.

Таким чином, констатувати невиконання роботодавцем обов`язку щодо збереження роботи працівника можливо лише у тому випадку, якщо працівника було звільнено без дотримання вимог ч.2 ст.40 та ч.3 ст.49-2КЗпП України.

Так, як встановлено з матеріалів справи судами обох інстанцій, 16.12.2019 року позивачка ОСОБА_1 скористалась своїм правом, передбаченим КЗпП України, ЗУ «Про відпустки», та подала заяву про надання їй відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку

При цьому, як свідчать матеріали справи, вказана заява була подана нею до офіційного визначення переможця конкурсу на посаду «начальника юридичного управління» ОДА (наказ ОДА від 21.12.2019р. №21) та призначення ОСОБА_3 на зазначену посаду (наказ ОДА від 26.12.2019р. №176-ос).

Отже, з вказаного вбачається, що наразі, т.б. станом на момент розгляду справи судом 1-ї інстанції та станом на момент апеляційного розгляду, ОСОБА_1 не була ані звільнена з займаної посади, ані переміщена на іншу, т.б. остання фактично продовжує займати посаду «начальника юридичного управління апарату» Херсонської ОДА, а отже за таких обставин, на цей час ще не настали підстави вважати невиконаним обов`язок роботодавця сприяння у збереженні її роботи як працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату.

Також, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, наголошує, що порушення прав позивачки мало б місце виключно лише за умови її звільнення без дотримання відповідачем ч.2 ст.40 та ч.3 ст.49-2КЗпП України, а висновки про недотримання роботодавцем наведених приписів КЗпП України до втрати працівником роботи є передчасними, оскільки спірними правовідносинами ще не спричинено будь-яких негативних наслідків та/або впливу та не завдано жодної реальної шкоди позивачу.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки останні є передчасними.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 02.12.2020р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко