Справа № 640/25192/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Київ № 640/25192/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача

ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва (надалі - відповідач) адреса: 04070, місто Київ, вулиця Борисоглібська, будинок 3, поверх 2, кабінет 208, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (надалі - третя особа), адреса: АДРЕСА_2 , в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва за № 355 від 17 вересня 2019 року про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 5287, видане Київською міською КДКА 28 вересня 2012 року);

- зобов`язати Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури міста Києва порушити дисциплінарну справу відносно адвоката ОСОБА_2 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 5287, видане Київською міською КДКА 28 вересня 2012 року).

Підставами позову вказано порушення прав позивача у зв`язку з прийняттям неправомірного рішення суб`єктом владних повноважень.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що вона не згодна з рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва № 355, оскільки на її думку приймаючи вказане рішення, члени дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва діяли упереджено, а, відповідно, винесли невмотивоване та необґрунтоване рішення, не надавши адекватної правової оцінки тим документам, які позивач надала в обґрунтування своєї скарги.

Керуючись вищевикладеним позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, залучено в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Не погоджуючись з аргументами та доводами позовної заяви, відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якій останній зазначає, що з поданим адміністративним позовом, останній категорично не погоджується, вважає його безпідставним, та таким, що не підлягає задоволенню, а доводи викладені в позові не відповідають дійсним обставинам справи.

При цьому, відповідач також звертає увагу, що правову оцінку рішенню кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про порушення дисциплінарного провадження суд надає виключно у контексті дотримання відповідної процедури, не втручаючись у надану відповідачем юридичну оцінку доказам, зібраним у ході процедури проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката на предмет їх достатності для вирішення питання про порушення дисциплінарного провадження.

Крім того, відповідач зауважує, що Касаційним адміністративним судом у складі Верховного суду від 20 червня 2019 року справа № 641/463/16-а адміністративне провадження № К/9901/7408/18 був зроблений наступний висновок: «Стосовно позовних вимог ОСОБА1 про визнання протиправними дій адвоката ОСОБА_2 та зобов`язання КДКА порушити та розглянути дисциплінарну справу відносно неї, то суди правильно надали оцінку цим вимогам, зазначивши про те, що вирішення питання про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності належить до виключної компетенції дисциплінарних органів, а саме КДКА та ВКДКА, і суд не вправі зобов`язувати відповідачів приймати те чи інше рішення».

Керуючись вищевикладеним, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

На виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва третьою особо було подано пояснення, в яких остання зазначає, що з поданим позивачем позовом повністю та категорично не погоджується, вважає його безпідставним та таким, що не піддягає задоволенню, а доводи, викладені в позові не відповідають дійсним обставинам справи.

Також, третя особа звертає увагу, що кваліфікаційно-дисциплінарна комісія Адвокатури, має дискреційні повноваження, що в свою чергу дає підстави для висновку, що забороняється будь-яке втручання в дискреційні повноваження, в т.ч. в частині зобов`язання КДКА м. Києва порушити дисциплінарну справу.

Адвокатура в Україні - це інститут, який самостійно вирішує питання своєї організації та діяльності. Вирішення питань, що стосуються дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні законом віднесено до виключної компетенції адвокатського самоврядування в особі відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Зі змісту Рекомендацій №В(80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980р, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, правомочність відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії на власний розсуд за наслідками оцінки обставин та фактів прийняти рішення про відмову у порушенні дисциплінарного провадження або навпаки, про порушення дисциплінарного провадження, за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням, під яким розуміється можливість суб`єкта владних повноважень самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох юридично допустимих варіантів управлінського рішення.

Таким чином, на думку третьої особи, правову оцінку рішенню кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про порушення дисциплінарного провадження суд надає виключно у контексті дотримання відповідної процедури, не втручаючись у надану відповідачем юридичну оцінку доказам, зібраним у ході процедури проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката на предмет їх достатності для вирішення питання про порушення дисциплінарного провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, 21 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової/професійної правничої допомоги від 21 жовтня 2019 року, відповідно до умов вказаного договору адвокат захисник надає правову/професійну правничу допомогу Клієнту/Підзахисному з приводу представництва та захисту його прав, свобод та законних інтересів в усіх судах, судових (всіх ланок та юрисдикцій) органах, правоохоронних органах та їх структурних підрозділах, в органах прокуратури, інших підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності, в кримінальному провадженні відносно Клієнта/Підзахисного та/або пов`язаного з таким, в тому числі під час досудового розслідування в кримінальних справах, проведенні слідчих, розшуковик, процесуальних, інших дій відносно та/або за участі Клієнта/ Підзахисного, під час судового провадження, тощо.

Надалі, не погоджуючись з виконанням адвокатом умов договору, позивачем 18 грудня 2019 року до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва було подано скаргу реєстраційний № 3/510/19 від 18 грудня 2019 року для проведення перевірки викладених у ній обставин на предмет наявності в діях адвоката ОСОБА_2 ознак порушень Правил адвокатської етики та вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

17 вересня 2020 року Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури міста Києва було прийнято рішення № 355, яким за скаргою ОСОБА_1 було відмовлено в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з вказаними вище рішенням щодо відмови у порушенні дисциплінарної справи, позивач звернувся до суду з даними адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі також - Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатське самоврядування - гарантоване державою право адвокатів самостійно вирішувати питання організації та діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною 3 статті 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.

Статтею 33 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» унормовано загальні умови дисциплінарної відповідальності адвоката, а саме адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом. Дисциплінарне провадження - процедура розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку. Дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Відповідно до положень статті 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком адвоката є: 1) порушення вимог несумісності; 2) порушення присяги адвоката України; 3) порушення правил адвокатської етики; 4) розголошення адвокатської таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 5) невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків; 6) невиконання рішень органів адвокатського самоврядування; 7) порушення інших обов`язків адвоката, передбачених законом. Не є підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності винесення судом або іншим органом рішення не на користь його клієнта, скасування або зміна судового рішення або рішення іншого органу, винесеного у справі, в якій адвокат здійснював захист, представництво або надавав інші види правової допомоги, якщо при цьому не було вчинено дисциплінарного проступку.

При цьому, відповідно до вимог статті 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки. Не допускається зловживання правом на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, у тому числі ініціювання питання про дисциплінарну відповідальність адвоката без достатніх підстав, і використання зазначеного права як засобу тиску на адвоката у зв`язку із здійсненням ним адвокатської діяльності. Дисциплінарну справу стосовно адвоката не може бути порушено за заявою (скаргою), що не містить відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку адвоката, а також за анонімною заявою (скаргою).

Згідно з положеннями статті 38 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», заява (скарга) щодо поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, реєструється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури та не пізніше трьох днів з дня її надходження передається до дисциплінарної палати. Член дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури за дорученням голови палати проводить перевірку відомостей, викладених у заяві (скарзі), та звертається до адвоката для отримання письмового пояснення по суті порушених питань. Під час проведення перевірки член дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право опитувати осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань, фізичних осіб необхідну для проведення перевірки інформацію, крім інформації з обмеженим доступом. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, фізичні особи, яким надіслано запит члена дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, зобов`язані не пізніше десяти робочих днів з дня отримання запиту надати відповідну інформацію, копії документів. Відмова в наданні інформації на запит члена дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, передбачену законом. За результатами перевірки відомостей членом дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури складається довідка, яка має містити викладення обставин, виявлених під час перевірки, висновки та пропозиції щодо наявності підстав для порушення дисциплінарної справи. Заява (скарга) про дисциплінарний проступок адвоката, довідка та всі матеріали перевірки подаються на розгляд дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Згідно положень статті 50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури належать, зокрема, здійснення дисциплінарного провадження стосовно адвокатів.

З наведених норм законодавства вбачається, що підставою для порушення дисциплінарного провадження є заява, яка містить документально підтверджені факти порушення адвокатом вимог Правил адвокатської етики, або іншого законодавства, яке регулює діяльність адвокатів.

Варто також зауважити, що критерій добросовісності адвоката при наданні ним правової допомоги, в контексті вимог Правил адвокатської етики, зобов`язує останнього, з урахуванням всіх обставин та можливих правових наслідків, використовувати всі надані йому законодавством можливості з метою захисту прав клієнта та належного виконання власних професійних обов`язків.

Судом в свою чергу встановлено, що позивачем 18 грудня 2019 року до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва було подано скаргу реєстраційний № 3/510/19 від 18 грудня 2019 року для проведення перевірки викладених у ній обставин на предмет наявності в діях адвоката ОСОБА_2 ознак порушень Правил адвокатської етики та вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Після прийняття заяви позивача відповідачем було проведена перевірки обставин викладених у скарзі ОСОБА_1 про дисциплінарний проступок адвоката ОСОБА_2 на підставі статті 38 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За наслідками розгляду скарги та на підставі виявлених перевіркою обставин 17 вересня 2020 року Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури міста Києва було прийнято рішення № 355, яким за скаргою ОСОБА_1 було відмовлено в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 .

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач перевіривши надані позивачем докази та документи прийшов до висновку про відсутність фактичних даних щодо порушення адвокатом ОСОБА_2 положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Аналізуючи положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правила адвокатської етики, Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, вивчивши матеріали, що були надані скаржником та адвокатом ОСОБА_2 дисциплінарна палата КДКА м. Києва вважає необхідним відмовити у порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є колегіальним органом, завданням якого є розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно- дисциплінарних комісій адвокатури.

При цьому, передумовою притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього відповідного дисциплінарного стягнення за вчинення ним дисциплінарного проступку передує чотири процесуальні стадії, передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а саме: дисциплінарне провадження складається з таких стадій:

- проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката;

- порушення дисциплінарної справи;

- розгляд дисциплінарної справи;

- прийняття рішення у дисциплінарній справі.

Суд зазначає, що перша стадія провадження «проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок» та друга стадія провадження «прийняття рішення про порушення дисциплінарної справи» є проміжними процесуальними рішеннями КДКА, які по своїй суті не можуть порушувати права та свободи позивача, при умові дотримання процесуальних норм їх прийняття.

З вищевикладеного суд приходить до висновку, що Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури міста Києва при прийнятті рішення про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 було дотримано вимоги приписів передбачених чинним законодавством України.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу, що Адвокатура в Україні - це недержавний самоврядний інститут, який самостійно вирішує питання своєї організації та діяльності. Вирішення питань, що стосуються дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні законом віднесено до виключної компетенції адвокатського самоврядування в особі відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Зі змісту Рекомендації № К(80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, правомочність відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії на власний розсуд за наслідками оцінки обставин та фактів прийняти рішення про відмову у порушенні дисциплінарного провадження або навпаки, про порушення дисциплінарного провадження, за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням під яким розуміється можливість суб`єкта владних повноважень самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох юридично допустимих варіантів управлінського рішення.

Суд зауважує, що правову оцінку рішенню кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про порушення дисциплінарного провадження суд надає виключно у контексті дотримання відповідної процедури, не втручаючись у надану відповідачем юридичну оцінку доказам, зібраним у ході процедури проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката на предмет їх достатності для вирішення питання про порушення дисциплінарного провадження.

Крім того, суд звертає увагу, що Касаційним адміністративним судом у складі Верховного суду від 20 червня 2019 року у справа № 641/463/16-а адміністративне провадження № К/9901/7408/18 прийшов до висновку, про те, що «що вирішення питання про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності належить до виключної компетенції дисциплінарних органів, а саме КДКА та ВКДКА, і суд не вправі зобов`язувати відповідачів приймати те чи інше рішення.».

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в межах даної справи суд позбавлений можливості надавати будь-яку правову оцінку діям/бездіяльності адвоката, оскільки такі повноваження надані на законодавчому рівні лише відповідним дисциплінарним комісіям, до компетенції яких належить вирішення питань щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, які являються адвокатами, що в свою чергу дає підстави прийти до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Таким чином, враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з частиною 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова