Справа № 360/2989/20
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року справа №360/2989/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Геращенка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя Смішлива Т.В.) від 23 вересня 2020 року у справі № 360/2989/20 (повний текст рішення складено 23 вересня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Рубіжанського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення № 106 від 05.06.2020р. «Про відмову в призначенні пенсії»; зобов`язання призначити пенсію за віком з урахуванням періодів роботи на фермерському господарстві «Малійова» з 07.07.1992р. по 31.12.1997р., з 01.07.2000р. по 31.12.2000р., всього 5 років 11 місяців 25 днів; період проходження виробничої практики в Старобільському колгоспі технікумі з 10.07.1978р. по 08.10.1978р. колгоспі ім. Щорса з 07.08.1979р. по 22.10.1979р., всього 6 років 5 місяців 8 днів.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі позивачем викладені норми права, які застосував суд, та встановлені судом обставини справи. Позивач зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги довідку ГУ ДПС у Луганській області від 16.07.2020 про неможливість надання відомостей про сплату ФСГ «Малійова». Позивач вважає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та дійшов до невідповідних висновків, викладених у рішенні, обставинам справи. Позивач зазначив, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком мав необхідний вік 60 років та стаж роботи 24 роки 3 місяці 28 днів при необхідному страховому стажі 27 років для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-VI.

На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просив розгляд справи проводити за його відсутністю.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи .

З трудової книжки НОМЕР_1 від 27.06.1979р. (арк. спр. 14-15, 60-61) на ім`я ОСОБА_1 , встановлено, що до неї внесено, зокрема, такі записи:

Старобільський колгосп технікум

запис 1. - 10.07.1978 р. прийнятий на роботу для проходження виробничої практики до 08.10.1978р.;

радгосп імені Щорса

запис 2. - 07.08.1979р. прийнятий на посаду тракториста 3 го класу на дільниці № 2;

запис 3. - 22.10.1979р. звільнений у зв`язку з призовом на військову службу;

запис 10. - 07.07.1992р. прийнятий на посаду голови фермерського господарства «Малійова»;

запис 11. - 23.09.2019р. звільнений у зв`язку з припиненням діяльності господарства.

Наказом № 1 від 26.06.1992р. позивач приступив до виконання повноважень голови СФГ «Малійова» (арк. спр. 22, 69 зв.б.).

Відповідно до довідки від 16.07.2020р. № 5161/10/12-32-55-07 селянське господарство «Малійова» триває процедура припинення підприємства (арк. спр. 16).

Рішенням засновника № 1 від 23.09.2019р. позивачем як засновником та головою фермерського господарства «Малійова» вирішено припинити діяльність господарства (арк. спр. 29).

Згідно довідки від 17.05.2007р. СФГ «Малійова» є платником фіксованого сільськогосподарського податку (арк. спр. 18), що підтверджено довідкою № 1213-15 від 28.02.2011р. (арк. спр. 75).

Позивач 27.05.2020р. звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (арк. спр. 58).

Відповідно до протоколу призначення пенсії від 04.06.2020р. № 72 позивачу нараховано 24 роки 1 місяць 13 днів страхового стажу (арк. спр. 57).

Рішенням № 106 від 05.06.2020р. позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком (арк. спр. 12-13, 83-84).

Підставою відмови в призначенні пенсії за віком стало не зарахування до страхового стажу позивача 6 років 5 місяців 8 днів, а саме:

- у зв`язку з відсутністю довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків періоди роботи на фермерському господарстві «Малійова» з 07.07.1992р. по 31.12.1997р. (5 років 5 місяців 25 днів), з 01.07.2000р. по 31.12.2000р. (6 місяців), а всього 5 років 11 місяців 25 днів;

- записи в трудовій книжці зроблено з порушенням пунктів 2.2, 2.4 тв 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58, а саме: період проходження виробничої практики в Старобільському колгосп технікумі з 10.07.1978р. по 08.10.1978р. (2 місяці 28 днів), відсутній наказ на відрахування; радгосп ім.Щорса з 07.08.1979р. по 22.10.1979р. (2 місяці 15 днів), відсутній наказ на звільнення.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за 1999-2009 роки за формою ОК-5 за персоніфікованими відомостями номер облікової картки: НОМЕР_2 , ПІБ ОСОБА_1 в Реєстрі застрахованих осіб наявні відомості про страхувальників застрахованих осіб, а саме за: квітень-червень, серпень -вересень та грудень 1999 року, січень 2001 року - грудень 2009 року (арк. спр. 30-32, 76-77).

Разом з тим, в довідці за формою ОК-5 відсутні записи за 2000 рік.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Судом першої інстанції визнано безпідставним відмову відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 07.08.1979 по 22.10.1979 в радгоспі імені Щорса.

Відповідачем апеляційна скарга не подавалась, а тому суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Щодо не включення до страхового стажу періоду з 10.07.1978р. по 08.10.1978 р. проходження виробничої практики колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до абзаців другого, п`ятого частини першої статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до абзацу першого підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Так, згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Тобто, враховуючи положення п.2.3, 2.4 Інструкції №58 записи про звільнення завіряються печаткою та повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, трудова книжка позивачу виписана 27.06.1979р., згідно запису 1 позивач розпочав проходити виробничу практику 10.07.1978р., дата закінчення практики невідома.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що вказівка в записі 1 про те, що практика повинна тривати до 08.10.1978р. ще не є підтвердженням того, що позивач дійсно перебував на практиці до 08.10.1978р., а не був звільнений раніше.

Крім того, до заяви про призначення пенсії позивачем не надано жодного доказу навчання у Старобільському технікумі або проходження виробничої практики під час такого навчання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно було відмовлено у зарахуванні періоду з 10.07.1978р. по 08.10.1978р. до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду з 07.07.1992р. по 31.12.1997р. та з 01.07.2000р. по 31.12.2000р., суд зазначає наступне.

Як вбачається зі спірного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи на фермерському господарстві «Малійова» з 07.07.1992р. по 31.12.1997р. (5 років 5 місяців 25 днів), з 01.07.2000р. по 31.12.2000р. (6 місяців) у зв`язку з відсутністю довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за 1999-2009 роки за формою ОК-5 за персоніфікованими відомостями номер облікової картки: НОМЕР_2 , ПІБ ОСОБА_1 в Реєстрі застрахованих осіб наявні відомості про страхувальників застрахованих осіб, а саме за: квітень-червень, серпень -вересень та грудень 1999 року, січень 2001 року - грудень 2009 року (арк. спр. 30-32, 76-77).

Разом з тим, в довідці за формою ОК-5 відсутні записи за 2000 рік.

Згідно з даними трудової книжки позивача з 07.07.1992р. його прийнято на посаду голови фермерського господарства «Малійова» (запис 10) та 23.09.2019р. звільнений у зв`язку з припиненням діяльності господарства (запис11).

На той час економічні, соціальні і правові основи створення та діяльності селянських (фермерських) господарств в Україні було врегульовано Законом України «Про селянське (фермерське) господарство», який був чинним до 29.07.2003р..

Статтею 28 вказаного Закону визначено, що час роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Статтею другою Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» передбачено, що селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Отже відповідальність за своєчасну сплату внесків (збір) на соціальне страхування за осіб, які працюють у селянському (фермерському) господарстві покладається на голову фермерського господарства (засновника або іншу визначену Статутом особу).

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (абзац п`ятий).

За приписами частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

За приписами частини 4 цієї статті періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 4 Порядку № 637 визначено, що час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток N 1).

Судом встановлено, що ФСГ «Малійова» зареєстровано 24.06.1992р. (арк. спр. 25-28), за наказом № 1 від 26.06.1992р. позивач приступив до виконання обов`язків голови ФСГ «Малійова» (арк. спр. 22), з 1992 року ФСГ «Малійова» перебувало на обліку як платник внесків в управлінні Пенсійного фонду України в Лутугинському районі (арк. спр. 21).

Звертаючись до відповідача із заявою про призначення пенсії позивачем жодного документу, який підтверджував сплату страхових внесків ФСГ «Малійова» за членів господарства, зокрема, за позивача як голову СФГ позивачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем правомірно не було зараховано до страхового стажу позивача період з 07.07.1992 р. по 31.12.1997р., а також з 01.07.2000р. по 31.12.2000 р..

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем до позову було долучено довідку ГУ ДПС у Луганській області від 16.07.2020р. про неможливість надання відомостей про сплату ФСГ «Малійова» податків і зборів за період з 24.06.1992р. по 31.12.2000р. через перебування особових справ на тимчасово окупованій території.

З огляду на те, що наведена довідка не надавалась відповідачу та ним не оцінювалась під час прийняття оскаржуваного рішення, крім того, у спірний період (1992-2000 роки) сплата внесків на соціальне страхування адмініструвалась не податковим органом, а відповідним управлінням Пенсійного фонду за місцем знаходження платника, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції наведену довідку правомірно не було прийнято до уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 360/2989/20 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі №360/2989/20 - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 01 грудня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 01 грудня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Геращенко