Справа № 420/747/20
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/747/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень до предмета позовних вимог (вхід.№ЕП/13617 від 03.09.2020р.), просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової прокуратури Південного регіону України щодо не нарахування заробітної плати за період з 10.02.2018р. по 07.03.2018р. (18 робочих днів), та невиплати повного розрахунку на момент звільнення ОСОБА_1 ; стягнути з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1145,53грн. за кожний день затримки, починаючи з 07.03.2018р. по день прийняття судового рішення.; стягнути з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 250000грн.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що він мав право на отримання заробітної платні у день його звільнення, за період з 10.02.2018 по 07.03.2018 (18 робочих днів), однак, з вини відповідача - військової прокуратури Південного регіону України, її не отримав, у зв`язку з чим повного розрахунку у день його звільнення не відбулось. При цьому, ОСОБА_1 стверджує, що обов`язок з виплати заборгованості по заробітній платі та виплаті повного розрахунку у день звільнення, покладається саме на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Також, позивачем зазначено, що внаслідок протиправних дій відповідача щодо його незаконного звільнення, йому було завдано моральних страждань, які були викликані переживаннями, зумовленими необхідністю зміни свого звичного життєвого устрою, додаткових зусиль для організації життя, у зв`язку з чим з відповідача також підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 250000 грн.

Ухвалою суду від 07.02.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито загальне позовне провадження у справі №420/747/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Південного регіону України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди.

10.03.2020 року від Військової прокуратури Південного регіону України до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № 11018/20), в якому відповідачем наголошено, що Військова прокуратура з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими, оскільки військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, відповідно до ч. 8 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виплачується грошове забезпечення, а не заробітна платня як стверджує позивач. При цьому, порядок виплати грошового забезпечення відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначається зокрема Міністром оборони України. Також, Військова прокуратура зазначає, що пунктом 9.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, визначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Після закінчення перших двох місяців військовослужбовцям виплачуються тільки оклади за військовими званнями. Відповідно до п. 9.5 означеної інструкції, під час визначення права на грошове забезпечення у передбачені абзацом першим пункту 9.1 Інструкції, строки, не зараховуються періоди перебування військовослужбовців, зокрема, на лікуванні в лікарняних закладах та у щорічній основній відпустці. Оскільки згідно з відповідними наказами керівництва ОСОБА_2 перебував на лікуванні у лікарняних закладах, та у щорічній основній відпустці, перші два місяці протягом яких виплачувалося грошове забезпечення, яке позивач отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення), спливли 09.02.2018 року. Отже, на думку Військової прокуратури, за період з 10.02.2018 по день звільнення з військової служби позивачу правомірно виплачено лише оклад за військовим званням, а тому позовні вимоги є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2020р. провадження у справі №420/747/20 зупинено відповідно до п.1 ч.2 ст.236 КАС України.

Ухвалами суду від 06.10.2020 року, занесеними до протоколу судового засідання, поновлено провадження у справі, прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 , з урахуванням приписів ст.48 КАС України здійснено заміну неналежного відповідача - Військову прокуратуру Південного регіону України належним відповідачем - Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону, продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів, та відповідно до п.3 ч.2 ст.183 КАС України закрито підготовче провадження по справі, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2020р. відмовлено у задоволенні клопотання відповідача - Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (вхід.№ЕП/19882 від 04.11.2020р.) щодо зупинення провадження у справі.

04.11.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду (вхід. № 46470/20) від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Таким чином, враховуючи наявність передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, розгляд даної адміністративної справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 05 лютого 2015 ОСОБА_3 прийнято на військову службу згідно наказу № 72 від 05.02.2015 міністерства оборони України та направлено у розпорядження військового прокурора Південного регіону України.

Відповідно до п.1 Наказу №105к від 11.02.2015 року Військової прокуратури Південного регіону України позивач був звільнений з посади старшого прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації слідчого управління військової прокуратури Південного регіону України з 11 лютого 2015 року у зв`язку зі вступом на військову службу

11.02.2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до п.2 вказаного наказу позивач був призначений старшим прокурором відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації слідчого управління військової прокуратури Південного регіону України, зарахований до списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України.

Згідно з наказом №808к від 21.10.2015 року Військової прокуратури Південного регіону України позивач був переміщений на рівнозначну посаду - прокурора відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань військової прокуратури Південного регіону України.

У подальшому строк службових відряджень у район проведення АТО (військова прокуратура Луганського гарнізону) був продовжений відповідними наказами №455 від 26.06.2017, №539 від 27.07.2017 року, №616 від 28.08.2017 року.

Згідно наказу №616 від 28.08.2017 року Військової прокуратури Південного регіону України прокурор відділу статистики, ведення єдиного реєстру досудових розслідувань військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_1 був відряджений у район проведення АТО - військової прокуратури Луганського гарнізону (місто Рубіжне Луганської області) строком на 30 діб з 27 серпня по 25 вересня 2017 року включно у зв`язку зі службовою необхідністю.

Наказом прокуратури Південного регіону №542к від 28.08.2017 року, у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису військової прокуратури Південного регіону України відповідно до Наказу Генерального прокурора України від 28.08.2017р. №76ш, ОСОБА_1 зараховано у розпорядження військового прокурора Південного регіону України з 28.08.2017 року.

14 вересня 2017 заступником Генерального прокурора - Головним військовим прокурором на адресу військових прокуратур Південного та Центрального регіонів України надіслано лист № 10/5/1-791 вих-17 про повернення позивача до постійного місця служби.

Згідно з Наказом військового прокурора Луганського гарнізону військової прокуратури сил АТО № 46 від 15.09.2017, позивач вибув з району проведення антитерористичної операції військової прокуратури Луганського гарнізону (м.Рубіжне Луганської області) до місця постійного проходження служби з 17.09.2017р.

Відповідно до наказів №82 ДСК від 14.09.2017 та №264 ДСК від 17.09.2017 першого заступника керівника антитерористичного центру при службі безпеки України, позивач з 17 вересня 2017 року вибув зі складу сил та засобів збройних сил України з району проведення антитерористичної операції з військової прокуратури Луганського гарнізону.

Наказом Військового прокурора Південного регіону України ОСОБА_4 від 07.03.2018р. №147к на підставі ст.ст.11 ч.1 п.3, ст.27 ч.4 Закону України «Про прокуратуру», ст.15 ч.2, ст.10-1п.14 Закону України «Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підполковника юстиції ОСОБА_1 , якого наказом міністра оборони України від 02.03.2018 року №117 (по особовому складу) звільнено з військової служби у запас згідно пункту «г» частини 6 статті 26 Закону України"Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із проведенням організаційних заходів) та який перебуває у розпорядженні військового прокурора Південного регіону України, з 07 березня 2018року звільнено з військової прокуратури Південного регіону України, з виключенням зі списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України та усіх видів забезпечення.

Судом встановлено, що згідно довідки військової прокуратури Південного регіону України №18/116 від 22.10.2018 за березень місяць 2018 року (по 07.03.2018) позивачу нараховане грошове забезпечення в сумі 25901,97 грн.

З матеріалів справи та листа військової прокуратури Південного регіону України №18- 3670вих-19 від 07.06.19 року, також вбачається, що позивач з 10.02.2018 по 07.03.2018 до дня звільнення отримав грошове забезпечення на суму 318грн. до якого включено оклад за військовим званням, що також підтверджується довідками №18/40 від 03.04.2018 та №18/66 від 03.07.2018.

Також, судом з`ясовано, та зазначено у Листі військової прокуратури Південного регіону України №18- 3670 вих-19 від 07.06.19 року, що позивачем у березні 2018 року отримано виплати у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік на суму 12791,79 грн., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік на суму 12791, 79 грн., а також одноразова грошова допомога при звільнені з військової служби на суму 180145, 7 грн.

Вважаючи що у березні 2018 року військовою прокуратурою Південного регіону України при звільненні позивача не в повному обсязі з ним здійснено розрахунок, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування заробітної плати за період з 10.02.2018р. по 07.03.2018р. (18 робочих днів), та невиплати повного розрахунку на момент звільнення ОСОБА_1 ; стягнення з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1145,53грн. за кожний день затримки, починаючи з 07.03.2018р. по день прийняття судового рішення.; стягнення з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 250000грн., є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, Наказом Міністра оборони України від 05.02.2015 № 72 ОСОБА_1 зарахований на військову службу та відряджений до Генеральної прокуратури України.

Як з`ясовано судом, та зазначено вище, між позивачем та Міністерством оборони України був укладений контракт про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до наказу Військового прокурора Південного регіону України від 21.10.2015 №808к позивача призначено на посаду прокурора відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань ВППРУ.

Таким чином, з наведеного вбачачається, що ОСОБА_1 був військовослужбовцем, та перебував на посаді у Військовій прокуратурі Південного регіону України.

Наказом прокуратури Південного регіону №542к від 28.08.2017 року, у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису військової прокуратури Південного регіону України відповідно до Наказу Генерального прокурора України від 28.08.2017р. №76ш, ОСОБА_1 зараховано у розпорядження військового прокурора Південного регіону України з 28.08.2017 року.

Відповідно до п. 9.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України. Після закінчення перших двох місяців (та в разі неприйняття відповідних рішень щодо продовження виплати грошового забезпечення) військовослужбовцям виплачуються тільки оклади за військовими званнями.

Згідно з п. 9.5 вказаної Інструкції під час визначення права на грошове забезпечення в передбачені абзацом першим пункту 9.1 даної Інструкції строки не зараховуються періоди перебування військовослужбовців на лікуванні в лікарняних закладах (пп. 9.5.1) та у щорічній основній відпустці (п. 9.5.7).

Зокрема, судом встановлено, що відповідно до наказів Військової прокуратури Південного регіону України від 19.09.2017 № 603к, від 26.10.2017 № 705к, від 23.11.2017 № 769к, від 23.11.2017 № 770к, від 05.12.2017 № 796к, від 20.12.2017 № 854/1к, від 02.01.2018 № 10к та № 11к, від 12.01.2018 №29к та від 30.01.2018 №51к, ОСОБА_1 перебував на лікуванні в лікарняних закладах, а також у щорічній основній відпустці, перші два місяці протягом котрих мало б виплачуватись грошове забезпечення.

Водночас, суд акцентує, що положеннями абз. 3 та 7 п. 9.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам чітко визначено, що після закінчення двох місяців (визначених абз. 1) грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України. Після закінчення перших двох місяців (та в разі неприйняття відповідних рішень щодо продовження виплати грошового забезпечення) військовослужбовцям виплачуються тільки оклади за військовими званнями.

Між тим, як з`ясовано судом, матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження прийняття Міністром оборони України рішення щодо продовження виплати грошового забезпечення відносно ОСОБА_1 , а відтак, суд доходить висновку, що нарахування позивачу окладу за військовим званням у даному випадку, було здійснено в межах приписів чинного законодавства України.

Таким чином, враховуючи вищеокреслене, судом під час розгляду справи не встановлено протиправної бездіяльності з боку Військової прокуратури Південного регіону України щодо не нарахування заробітної плати за період з 10.02.2018р. по 07.03.2018р. (18 робочих днів), та невиплати повного розрахунку на момент звільнення ОСОБА_1 , а тому законодавчо передбачені підстави для задоволення означеної вимоги позивача, відсутні.

Зважаючи, що судом не встановлено протиправної бездіяльності з боку відповідача - Військової прокуратури Південного регіону України щодо не нарахування заробітної плати за період з 10.02.2018р. по 07.03.2018р. (18 робочих днів), та невиплати повного розрахунку на момент звільнення ОСОБА_1 , вимоги про стягнення з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку на момент звільнення ОСОБА_1 , а також моральної шкоди в розмірі 250000 грн., також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди, не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.72-76, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування заробітної плати за період з 10.02.2018р. по 07.03.2018р. (18 робочих днів), та невиплати повного розрахунку на момент звільнення ОСОБА_1 ; стягнення з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1145,53грн. за кожний день затримки, починаючи з 07.03.2018р. по день прийняття судового рішення.; стягнення з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 250000грн., відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування заробітної плати за період з 10.02.2018р. по 07.03.2018р. (18 робочих днів), та невиплати повного розрахунку на момент звільнення ОСОБА_1 ; стягнення з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1145,53грн. за кожний день затримки, починаючи з 07.03.2018р. по день прийняття судового рішення.; стягнення з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 250000грн., відмовити повністю

03.12.2020р.