Справа № 640/19980/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Київ № 640/19980/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач, Міноборони України), та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Міноборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 12 липня 2018 року внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 травня 2020 року №73;

- зобов`язати Міноборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року з урахуванням проведених виплат у розмірі 500 600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 20 серпня 2014 року брав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій, під час АТО, а саме: 18 лютого 2015 року, при виконанні бойового завдання в м. Дебальцево позивач потрапив під мінометний обстріл та отримав мінно-вибухову травму, внаслідок чого 21 жовтня 2015 року МСЕК встановлено йому ступінь втрати працездатності у розмірі 25% одноразово, призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 24 115,00 грн.

Надалі, позивач продовжив службу та 29 червня 2016 року отримав мінно-вибухову травму та відповідно до довідки МСЕК 08 лютого 2017 року йому встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 25%, у зв`язку з чим призначено грошову допомогу у розмірі 28 000,00 грн.

У лютому 2017 року позивач звільнений з лав ЗСУ у зв`язку з демобілізацією, проте у грудні 2017 року вирішив продовжити військову службу за контрактом та брав участь в АТО, був направлений до НВМКЦ «ГВКГ» на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №1024-п від 09 серпня 2018 року встановлено, що позивач не придатний до військової служби у мирний час, та обмежено придатний у воєнний час через наслідки повторних мінно-вибухових травм, встановлено ІІ групу інвалідності довічно.

У цьому зв`язку позивач звернувся до відповідача з пакетом документів для отримання грошової компенсації, проте, рішенням комісії Міноборони України від 11 січня 2019 року позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з тієї підстави, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІ групи інвалідності сплинув дворічний термін.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року у справі №640/5333/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано пункт 192 протоколу засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 11 січня 2019 року №1 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності внаслідок травм, пов`язаних із захистом Батьківщини, зобов`язано Міноборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року у справі №640/5333/19 залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року.

Після набрання судовими рішеннями чинності, позивач повторно звернувся до відповідача із відповідною заявою, але у відповідь отримав витяг з протоколу засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 22 травня 2020 року №73, яким відмовлено у призначенні допомоги, з посиланням на ті самі обставини - між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІ групи інвалідності, сплинув дворічний термін.

Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд провадити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Від уповноваженого представника Міноборони України 02 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що на виконання судових рішень здійснено розгляд документів, поданих ОСОБА_1 та пунктом 3 Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №73 прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням позивачу ІІ групи інвалідності та призначення одноразової грошової допомоги, ураховуючи наявність іншої травми, яка сталася 29 червня 2016 року та повторного встановлення 25% втрати працездатності з наступним обґрунтуванням: ураховуючи наявність у ОСОБА_1 іншої травми, яка сталася 29 червня 206 року, призначити йому допомогу на підставі довідки МСЕК АГ №0006874 від 08 лютого 2017 року в сумі 28 000,00 грн. Підстав для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності немає, оскільки… у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умов, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності…».

Відповідач вважає, що приймаючи оскаржуване рішення, діяв виключно на підставі та відповідно до вимог чинного законодавства України та жодним чином не порушив прав та інтересів позивача, у задоволенні позову просить відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 відповідно до довідок про періоди участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 25 лютого 2017 року №0676/2502/179, від 29 серпня 2018 року №2457/2908/679 та довідок про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 06 вересня 2015 року №0676/0609/109 та від 27 грудня 2018 року № 1326 в періоди з 20 серпня 2014 року по 24 грудня 2014 року, з 26 січня 2015 року по 04 березня 2015 року, з 18 травня 2015 року по 27 вересня 2015 року, з 22 лютого 2016 року по 01 квітня 2016 року, з 08 квітня 2016 року по 07 травня 2016 року, з 11 травня 2016 року по 18 червня 2016 року, з 10 лютого 2017 року по 25 лютого 2017 року, з 22 лютого 2016 року по 01 квітня 2016 року, з 08 квітня 2016 року по 07 травня 2016 року, з 11 травня 2016 року по 18 червня 2016 року, з 29 червня 2016 року по 01 листопада 2016 року, з 20 грудня 2017 року по 10 березня 2018 року, з 17 березня 2018 року по 29 квітня 2018 року, з 30 квітня 2018 року по 03 травня 2018 року.

При виконанні бойового завдання в м. Дебальцево 18 лютого 2015 року позивач потрапив під мінометний обстріл, внаслідок чого одержав мінно - вибухову травму, ЗЧМТ, струс головного мозку, вогнепальне осколкове сліпе поранення, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 25 березня 2015 року № 2503/В.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Броварської міжрайонної МСЕК серії АГ 0006834 від 21 жовтня 2015 року ОСОБА_1 встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, поранення (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, яка сталася 18 лютого 2015 року.

Окрім того, 29 червня 2016 року під час виконання обов`язків військової служби позивач отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, а саме, внаслідок вибуху снаряду та отримання МВТ, втратив свідомість, впав з бронетранспортеру та отримав перелом кістки лівої нижньої кінцівки, що підтверджується довідкою про обставини травми від 03 липня 2016 року №0676/1244/ф5.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Броварської міжрайонної МСЕК серії АГ №0006874 від 08 лютого 2017 року ОСОБА_1 встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини, яка сталася 08 лютого 2017 року.

Відповідно до довідки Медико соціально - експертної комісії серії АВ №1049119, виданої Броварською міжрайонною МСЕК 03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини довічно, у зв`язку з чим позивачем подано заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю.

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 11 січня 2019 року проведено засідання щодо призначення одноразової грошової допомоги, за результатами якого складено протокол №1, у пункті 192 якого зазначено, що правових підстав для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням інвалідності немає.

Листом від 28 січня 2019 року №0290/26(з)/17 позивача повідомлено про те, що у Департаменті фінансів Міністерства оборони України розглянуто його запит з питання призначення одноразової грошової допомоги та 11 січня 2019 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум за результатами розгляду документів дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги в сумі 28 000 гривень.

Позивач, не погодившись із зазначеними підставами відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, звернувся з відповідним позовом до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано пункт 192 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності внаслідок травм, пов`язаних із захистом Батьківщини; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду.

Як встановлено судом у даній справі, ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі №640/5333/19 касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року у справі №640/5333/19 повернуто скаржнику.

Отже, зазначені судові рішення у справі №640/5333/19 набрали законної сили.

Як вбачається з матеріалів даної справи №640/19980/20, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги від 05 травня 2020 року, додавши необхідний пакет документів, проте відповідно до наданого витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 22 травня 2020 року №73, вбачається, що наявними є підстави для призначення допомоги на підставі довідки МСЕК серії АГ №0006874 від 08 лютого 2017 року в сумі 28000,00 грн., водночас підстави для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності відсутні, оскільки у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умов, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності .

Таким чином, позивачу вдруге відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності з тих самих підстав, що визнані судовими рішеннями протиправними, а відповідне рішення у вигляді пункту 192 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 11 січня 2019 року №1 скасовано.

Вважаючи протиправною повторну відмову відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктами 4 та 5 частини другої статті 16 вказаного Закону (в редакції чинній станом на 21.10.2015) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Відповідно до пунктів 4, 5 та 7 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби

Частинами другою, третьою та восьмою статті 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Відповідно до частин шостої та дев`ятої статті 163 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (в редакції чинній до 17.04.2019) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, яка настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному при виконанні обов`язків військової служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Отже, до правовідносин мають застосовуватись норми права чинні на дату видачі довідки медико-соціальної експертної комісії.

Як вже встановлено судом вище, відповідно до довідок про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Броварської міжрайонної МСЕК:

- серії АГ 0006834 від 21 жовтня 2015 року позивачу встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, поранення (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, яка сталася 18 лютого2015.

- серії АГ №0006874 від 08 лютого 2017 року позивачу встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, яка сталася 08 лютого 2017 року.

Факт того, що мали місце дві окремі події під час яких позивач отримав поранення пов`язане з захистом Батьківщини підтверджується також довідками про обставини травми (поранення, каліцтва) від 03 липня 2016 року №0676/1244/ф5 та від 25 березня 2015 року № 2503/В.

Позивачу відповідно до довідки Медико соціально - експертної комісії серії АВ №1049119 виданої Броварською міжрайонною МСЕК 03 жовтня 2018 року встановлено II групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини довічно.

Відповідно до протоколу від 11 січня 2019 року № 1 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травм, пов`язаних із захистом Батьківщини на підставі пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, оскільки між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення її групи інвалідності пройшов дворічний термін.

Пунктом 4 статті 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній станом на 21 жовтня 2015 року) встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01 січня 2017 року, пункт 4 статті 16-3 доповнити абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Відповідно до пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (в редакції чинній станом на 21 жовтня 2015 року) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 травня 2017 року №335 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 доповнено абзацом такого змісту: "У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється".

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. При цьому в період з 21 жовтня 2015 року по 01 січня 2017 року строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було.

Аналогічна правова позиція вкладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 806/694/16 та від 21 червня 2018 року у справі №760/11440/17.

З огляду на зазначене, у відповідача відсутні правові підстави для застосування строку щодо реалізації права на одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності, оскільки позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном.

Окрім того, мали місце дві події, внаслідок яких позивач отримав травми, поранення (контузії), пов`язані із захистом Батьківщини, а саме 18 лютого 2015 року (довідка Броварської міжрайонної МСЕК серії АГ 0006834 від 21 жовтня 2015 року) та 29 червня 2016 року (довідка Броварської міжрайонної МСЕК серії АГ №0006874 від 08 лютого 2017 року), тому у даному випадку факт встановлення позивачу ІІ групи інвалідності має пов`язуватися з обома із зазначених подій.

Станом на 03 жовтня 2018 року - дату встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності, дворічний термін з моменту встановлення 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини відповідно до довідки Броварської міжрайонної МСЕК серії АГ №0006874 від 08 лютого 2017 року) внаслідок події, яка мала місце 29 червня 2016 року не минув.

Таких самих висновків дійшли суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи справу №640/5333/19 та ухвалюючи рішення від 31 жовтня 2019 року та постанову від 06 квітня 2020 року.

Відповідно до положень частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приймаючи оскаржуване рішення, оформлене протоколом засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 травня 2020 року №73 (пункт 3), відповідачем не враховано висновків, викладених у судових рішеннях першої та апеляційної інстанцій, підстави відмови, зазначені в оскаржуваному пункті рішення, є однаковими з підставами, зазначеними у попередньому, вже скасованому судовими рішеннями підставами, які визнані протиправними та такими, що порушують законні права та інтереси ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд вбачає ознаки протиправності в оскаржуваному рішенні відповідача в частині, що стосується ОСОБА_2 , та вважає, що воно підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У цьому зв`язку суд акцентує, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), згідно якої під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Беручи до уваги вимоги процесуального закону, предмет та суть справи, що розглядається, а також те, що такий спосіб захисту як зобов`язання судом відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової допомоги, виявився неефективним, суд приходить до того висновку, що з метою повного та належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи довічно через травми, пов`язані із захистом Батьківщини.

Визначаючи розмір грошової допомоги, суд виходить з положень пункту б частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІ групи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-VІІІ установлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2018 року становить 1762,00 грн. Отже, 300-кратний розмір грошової допомоги має становити 1 762,00 грн. х 300 = 528 600,00 грн.

Разом з тим, як встановлено судом, ОСОБА_1 вже виплачено 28 000,00 одноразової грошової допомоги, тому сума доплати має становити: 528 600,00 грн. - 28 000,00 грн. = 500 600,00 грн.

Також суд зазначає, що посилання відповідача на наявність судової практики, яка підлягає врахуванню у даному випадку, зокрема, на постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року у справі №806/2187/18, від 20 лютого 2020 року у справі №806/714/18, від 04 березня 2020 року №240/5765/18, від 15 липня 2020 року у справі №240/10153/19 є недоречними, оскільки у перерахованих справах мали місце інші обставини, ніж ті, що розглядалися судом у даній справі №640/19980/20.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача, підкріпленими належними та достатніми доказами, та вбачає правові підстави для задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 4 864,80 грн. підлягають стягненню з Міністерства оборони України на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 17, 69-71, 94, 160-165, 167, 254, 257-263, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

3. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом №73 від 22 травня 2020 року, в частині пункту 3 - відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

4. Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року (з урахуванням раніше проведених виплат) у розмірі 500 600,00 грн. (п`ятсот тисяч 600 грн. 00 коп.).

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь Державного бюджету України судові витрати у вигляді судового збору у розмірі, 4 864,80 грн. (чотири тисячі вісімсот шістдесят чотири грн. 80 коп.) за наступними банківськими реквізитами:

Отримувач коштів - УК у Печерському р-ні м. Києва

Код отримувача (код ЄДРПОУ) - 38004897

Рахунок отримувача -

Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача - 899998

Код класифікації доходів бюджету - 22030101

Відповідно до частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .

Відповідач: Міністерство оборони України, адреса: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, .

Суддя В.І. Келеберда