Справа № 480/1188/20
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 р. Справа № 480/1188/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми у справі № 480/1188/20

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації та середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 27 880,65 грн.;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 24.11.2019 по день ухвалення судового рішення за цим адміністративним позовом;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік включно в кількості 70 днів у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.11.2019.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 року вказаний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій у зв`язку із звільненням з військової служби у запас.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 27880,65 грн.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 27880 грн.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу 23.11.2019.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 27880 грн., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 року у справі № 480/1188/20 в частині задоволення позову, та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно не є обов`язковою частиною сум, що належить до виплати на дату звільнення та до такої виплати не можуть застосовуватись положення норм ст.ст 116, 117 КЗпП України. Також зазначає про безпідставність застосування до спірних відносин приписів КЗпП України, оскільки позивач проходив службу, порядок, умови проходження та звільнення з якої, у тому числі, і у частині оплати праці, врегульовані спеціальним законодавством України.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову залишити без змін.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 19.04.2013 по 23.11.2019, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2019 №242 (по стройовій частині) з позивачем було припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.10).

У вказаному наказі зазначено, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно згідно довідки-розрахунку від 22.11.2019 № 43 складає в сумі 23627,67 грн. з урахуванням ПДФО складає в сумі 27880,65 грн.

Під час звільнення 23.11.2019 грошову компенсацію замість належних до видачі предметів речового майна за час проходження військової служби не було виплачено, що не заперечує представник відповідача у відзиві.

Позивач брав участь в антитерористичній операції із забезпечення суверенітету та територіальної цілісності України, отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_4 від 10.03.2015, що підтверджують копія довідки Військової частини НОМЕР_1 №105 від 19.09.2016 та посвідчення (а.с.8, 12).

За поясненнями позивача, наведеними у позовній заяві та відповіді на відзив, позивач під час військової служби додаткову пільгову відпустку учасника бойових дій за 2015-2019 не використав та грошову компенсацію не отримував, що не заперечується представником відповідача у відзиві.

Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової пільгової відпустки учасника бойових дій, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Задовольняючи позов в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 27880 грн., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки грошову компенсацію за неотримане речове майно позивачу не виплачено в день його виключення із списків частини, то при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. А отже відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Колегією суддів встановлено, що у день виключення позивача із списків особового складу військової частини, позивачу не була виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно. Заборгованість розрахована на підставі наказу від 22.11.2019 №242 станом на день виключення зі списків особового складу в сумі 27880,65 грн. (а.с.10).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що приписи ст.ст.116, 117 КЗпП України не застосовуються до спірних відносин, оскільки вони врегульовані спеціальними нормативно-правовими актами: Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Порядком № 178, які не передбачають стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів відхиляє, з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової і служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установ тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. А відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Разом з тим, ні Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", ні Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, за речове майно, які не є складовими грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних відносин.

Зазначений висновок відповідає висновку, викладеній в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17, від 29.07.2020 року у справі № 1.380.2019.003696.

Колегія суддів зазначає, що всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у ст.ст. 116,117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Колегія суддів зауважує, що статтями 116, 117 КЗпП України передбачена відповідальність за несвоєчасну виплату не лише заробітної плати, а й усіх сум, належних працівникові при звільненні.

У даному випадку обов`язок виплатити позивачу компенсацію за неотримане речове майно прямо передбачений ст.9-1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 та пунктом 3 Порядку № 178.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не повинен нараховуватися на компенсацію за неотримане речове майно.

В апеляційній скарзі відповідач не наводить доводів щодо непогодження з рішенням суду першої інстанції в частині визначення суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Разом з тим, апелянт не погоджується з наявністю права у позивача з огляду на те, що позивачем не вжито заходів щодо отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, а саме не подано письмової заяви (рапорту), окрім цього зазначає, що позивачем не оскаржується будь-який пункт наказу від 22.11.2019 № 242, що свідчить про те, що позивач фактично погодився на проведення з ним неповного розрахунку при виключенні зі списків особового складу військової частини. Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки відповідачем до апеляційної скарги було додано заяву позивача від 07.11.2019 про здійснення йому виплати грошової компенсації за неотримане речове майно та у відповідності до чинного законодавства відповідач мав провести виплату усіх належних позивачу сум при звільненні, несвоєчасність проведення відповідачем таких виплат є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зазначений висновок відповідає висновку, викладеній в постанові Верховного Суду від 29.07.2020 року у справі № 1.380.2019.003696.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративний суд від 28.04.2020 року у справі № 480/1188/20 у суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Щодо вимог відповідача про повернення суми сплаченого судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що відповідачем при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1261,20, що підтверджується платіжним дорученням від 20.07.2020 року №747.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що скаржником оскаржується рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 27880 грн., тобто одна позовна вимога за оскарження якої при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у належному розмірі 1261 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

При цьому чинним законодавством не передбачено звільнення від сплати судового збору суб`єкта владних повноважень при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції за позовом особи, яка звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем при подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір у належному розмірі, надміру сплачені суми відсутні, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для повернення сплаченої суми судового збору.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі №480/1188/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко