Справа № 240/11288/20
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112030500
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі фінансово-економічного управління сухопутних військ Збройних сил України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом в якому просить:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України стосовно нарахування йому 687 гривень 12 копійок одноразової грошової допомоги та скасувати п.3 Протоколу №60 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.04.2020;
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу виходячи із розміру його грошового забезпечення за останньою (аналогічною) посадою та врахувати: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення станом на 10 квітня 2013 року, але не менше 70 кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2013 року;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказав, що на виконання постанови Верховного Суду України від 20.01.2020, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого п.3 Протоколу №60 від 10.04.2020, йому призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 30-и місячного грошового забезпечення в розмірі 687,12 грн, та перераховано вказану суму на його картковий рахунок. Проте, не погоджуючись із розміром виплаченої одноразової допомоги, звернувся до Міністерства оборони України із письмовою заявою про надання розрахунку суми його грошового забезпечення, обчисленого станом на дату призначення пенсії у національній валюті - гривні, та станом на дату встановлення другої групи інвалідності (10.04.2013). Разом з тим, просив переглянути прийняте рішення про розмір виплаченого грошового забезпечення та привести його у відповідність до 30-и місячного грошового забезпечення за посадою аналогічною станом на день встановлення другої групи інвалідності (10.04.2013) та здійснити її виплату.
Зазначає, що на подану заяву отримав лист Міністерства оборони України №116/14/2/904/п від 16.06.2020 про відмову у здійсненні такого перерахунку з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008, якою передбачено, що розмір грошового забезпечення для обрахунку одноразової грошової допомоги здійснюється на день звільнення, а не з грошового забезпечення на день встановлення інвалідності.
Із вказаною позицією відповідача позивач не погоджується та вважає, що останнім допущено довільне тлумачення дати визначення розміру його грошового забезпечення для обрахування 30-и кратного розміру за останньою посадою для нарахування одноразової грошової допомоги.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 23.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, однак відповідач не скористався своїм процесуальним правом на виклад заперечень проти позову.
08.09.2020 на адресу суду надійшла заява про заміну сторони у справі №116/14/2/711 від 31.08.2020 (а.с.42), у задоволенні якої ухвалою суду від 11.09.2020 відмовлено (а.с.44-45).
Відповідно до наказів Житомирського окружного адміністративного суду: № 01-65-В від 22.07.2020 (у період з 27.07.2020 до 05.08.2020) та №01-75-в від 11.08.2020 (у період з 26.08.2020 до 09.09.2020) суддя Єфіменко О.В. перебувала у щорічній відпустці, а тому розгляд даної справи судом відкладався.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.01.2020 у справі №0640/3952/18 (а.с.20-29) касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019 скасовано.
Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними задоволено, визнано протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 28 травня 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призначених на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва ) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призначених на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
На виконання постанови Верховного Суду, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності в розмірі 687,12 грн.
Вказану виплату здійснено комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат розмірі визначеному у Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 (далі Порядок № 499).
Позивач, не погоджуючись із розміром виплати одноразової грошової допомоги та вважаючи, що її розмір має бути не меншим, ніж 70-и кратний прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2013 звернувся до Міністерства оборони України із заявою від 16.05.2020 (а.с.12), в якій просив переглянути прийняте рішення.
За результатами розгляду заяви, фінансово-економічне управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України листом №116/14/2/904/п від 16.06.2020 (а.с.15) повідомило позивача про відсутність підстав для перегляду прийнятого рішення та роз`яснено, що грошове забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги для звільнених із служби осіб визначається на день звільнення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а не з грошового забезпечення на дату встановлення інвалідності.
Позивач вважаючи не правильним розмір визначеної у рішенні Міністерства оборони України спірної виплати, звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-XII, в редакції, що діяла на період спірних правовідносин).
Частиною 2 ст. 16 вказаного Закону визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Як встановлено Верховним Судом під час касаційного провадження у справі №0640/3952/18 належним способом захисту порушеного права, у спірному випадку, є визнання протиправним рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до приписів Закону № 2011-XII та Порядку №499.
Відтак, переглядаючи спір щодо розміру виплаченої одноразової грошової допомоги, суд вказує, що підлягають застосуванню саме норми Закону №2011-XII, а також Порядку № 499.
У свою чергу, абзацом 5 підпункту 4 пункту 2 вищевказаного Порядку, передбачено, що при обчисленні одноразової грошової допомоги грошове забезпечення визначається, зокрема, для звільнених з військової служби - на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з п.3 Указу Президента України №762/96 від 25.08.1996 «Про грошову реформу в Україні» українські карбованці підлягали обміну на гривні за курсом 100000 карбованців за 1 гривню.
Відтак, враховуючи вищевикладені норми, розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення у грошовій одиниці «гривня» становив 2290400,00 крб./100000 = 22,90 грн, який в свою чергу слід застосовувати при здійсненні нарахування одноразової грошової допомоги останньому.
Абзацом 7 підпункту 2 пункту 2 Порядку №499 визначено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, зокрема, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 30-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем при обрахунку розміру одноразової грошової допомоги були правомірно застосовані згадані вище норми, та розраховано її в наступному розмірі: (2290400,00 крб/100000) х 30 = 687,12 грн.
Як свідчать матеріали справи, саме цей розмір і було визначено для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності.
При цьому, на думку позивача, Міністерство оборони України повинно було нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу виходячи із розміру його грошового забезпечення за останньою (аналогічною) посадою та врахувати: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення станом на 10 квітня 2013 року, але не менше 70 кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2013.
Проте, суд вважає такі доводи позивача безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.
Пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Натомість, відповідно до п. 2 наведеного Порядку особам, які до набрання чинності цим Порядком, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме Закон № 2011-ХІІ у редакції, чинній з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року та Порядок № 499.
Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 у справі № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, в силу приписів ст. 58 Конституції України, ч. 8 ст. 16-3 Закону №2011-XII, внесена Законом № 5040-VI, набрала чинності 01 січня 2014 року, а тому на спірні правовідносини не розповсюджується.
Вказана позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.09.2019 у справі №320/247/15-а та застосована судом при розгляді вказаної справи.
Аналіз вищевикладених норм та обставин справи свідчить про те, що рішення Міністра оборони України, оформлене протоколом №60 від 10.04.2020, у частині призначення ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності II групи у розмірі 30-місячного грошового забезпечення, визначеного не день звільнення, в сумі 687,12 грн (пункт 3 протоколу), є правомірним.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те. що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Частиною 1 та 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги до задоволення не підлягають.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст.255 КАС України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст рішення складено: 02.12.2020.