Справа № 947/22075/20
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/947/155/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.,

за участю секретаря Кирикової О.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до інспектора патрульної поліції

Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква

Управління патрульної поліції в Київській області

Тимощука Євгенія Михайловича,

третя особа - Батальйон патрульної поліції у м. Біла Церква

Управління патрульної поліції в Київській області,

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 06.08.2020 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Тимощука Євгенія Михайловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №739735 від 24.07.2020 року.

Підставою пред`явлення позову позивач зазначає порушення законодавства при розгляді оспорюваної справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Калініченко Л.В.

Дослідивши позовну заяву, суддею були встановлені недоліки поданої заяви, у зв`язку з чим ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07.08.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

18.08.2020 року позивачем надано до суду заяву на усуненні недоліків поданої заяви, до якої надано оригінал квитанції про сплату судового збору в сумі 420 гривень 40 копійок.

Оглянувши надані до суду документи, суддею встановлено, що позивачем усунуті недоілки у відповідності до ухвали судді від 07.08.2020 року, а позовна заява з урахуванням доданих до неї документів, відповідає вимогам ст. 160, 161 КАС України.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 19.08.2020 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, залучено до участі по справі в якості третьої особи - Батальйон патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції

Одночасно вказаною ухвалою суду витребувано з Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області належним чином завірену копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №739735 від 24.07.2020 року, копію письмових пояснень позивача з приводу правопорушення, якщо вони ним надавались, копії письмових пояснень свідків з приводу правопорушення, якщо такі пояснення відбирались, а також копії всіх відеозаписів оскаржуваного правопорушення, які були зроблені за допомогою відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських та в автомобілі патрульних поліцейських.

21.09.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник просить суд відмовити у задоволенні позову, з підстав необґрунтованості заявлених вимог.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити.

Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.1, 3, 9 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Статтею 268 КАС України передбачено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

На підставі вищевикладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідача та представника третьої особи, на підставі документів наявних в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення позивача по справі, з`ясувавши повно і всебічно усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 24 липня 2020 року інспектором патрульної поліції Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Тимощуком Євгенієм Михайловичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №739735, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень 00 копійок.

Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по Автомобільній дорозі М-05 «Київ-Одеса», 128 км., зі швидкістю 70 км/год, в зоні дії знаку 3.29 ПДР України «обмеження максимальної швидкості 50 км/год», тобто здійснила перевищення швидкості руху на 20 км/год, що є порушенням п.12.9.б ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.122 КУпАП

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Позивач ОСОБА_1 будучи незгодною з вказаною постановою, звернулась до суду з відповідним позовом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Пунктом 12.9.б Правил передбачено, що водієві забороняється зокрема перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Пунктом 12.10 Правил встановлено, що при цьому разом із знаками обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 обов`язково додатково встановлюються відповідні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта.

У разі коли дорожні знаки обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 встановлені з порушенням визначених цими Правилами вимог щодо їх введення чи з порушенням вимог національних стандартів або залишені після усунення обставин, за яких їх було встановлено, водій не може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху.

Знак 3.29 Правил визначає «Обмеження максимальної швидкості". Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові».

Згідно з ч. 1 ст. 122 КпАП України, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту», а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п.п.12.9.б в дії знаку 3.29 Правил дорожнього руху України, зі встановленим обмеженням руху в 50 км/год, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Так, представник відповідача надав до суду письмові пояснення щодо позову, до яких надав диск з відеозаписом та роздруківку фото фіксації вчиненого лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів «TruCam».

З вказаних доказів вбачається, що швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем TruCam LTI 20/20 TC000789.

Лазерний вимірювач швидкості «TRUCAM LTI 20/20» отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI1-2903-2012, та має чинний експертний висновок у сфері КЗІ від 27.09.2018 № 04/02/03-3008, який підтверджує реалізацію криптографічного алгоритму шифрування АЕS відповідно до ДТСУ ISO/IEC 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17057, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 15.11.2019 та чинного до 15.11.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TRUCAM LTI 20/20 № ТС000789» є придатним до застосування.

На фото знімку, здійсненим вказаним засобом, зображено номер транспортного засобу « НОМЕР_1 », з зазначенням дистанції 127,6 метрів, з зафіксованою швидкістю ружу 70 км/год.

Однак, на вказаному фотознімку не зафіксовано особу, яка перебуває за кермом цього автомобілю.

Наданий до суду відеозапис з лазерного вимірювача швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 № ТС000789, також не відображає таких обставин та не надає можливості визначити особу водія.

Також, на фотознімку з лазерного вимірювача швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 № ТС000789 та відеозапису, наданих відповідачем, не зафіксований дорожній знак 3.29 ПДР України «обмеження максимальної швидкості 50 км/год», тому неможливо встановити - чи рухався позивач у межах дії обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год, з порушенням.

Також відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що на 128 км. автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса» встановлений вказаний знак і належність його дії, на підставі чого не можливо встановити вчинення порушення позивачем п.12.9.б ПДР України.

Надані фотознімок та відеозапис також не містять координаті вчиненого правопорушення для встановлення, чи дійсно його було здійснено на визначеній відповідачем території.

На підставі викладеного суд доходить до висновку, що відповідачем та третьою особою під час розгляду справи не надано до суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем дійсно було здійснено перевищення швидкості руху на 20 ком/год, в межах дії знаку 3.29 ПДР України «обмеження максимальної швидкості 50 км/год», що є порушенням п.12.9.б ПДР України, про що зазначено в оскаржуваній постанові.

Отже, відповідачем та третьою особою всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду не надано.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене гарантується статтею 62 Конституції України.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КпАП України, є не доведеним.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем та третьою особою жодним доказом не доведено правомірність винесеного оскаржуваного рішення, не доведено викладенні в постанові обставини та вчинення позивачем саме адміністративного правопорушення, судом встановлено, що посилання позивача в обґрунтування вимог щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими і доведеними, у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, підлягає задоволенню, а постанова серії ДП18 №739735 від 24.07.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача закриттю, за відсутністю події і складу правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позовних вимог позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 420 гривень 40 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 7, 122, 140, 213, 222, 251, 258, 276, 283 КпАП України, ст. 2, 22, 72, 73, 75-77, 242-246, 250-251, 295 КАС України, п.3 Розділу VІ Прикінцевих положень, п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до інспектора патрульної поліції Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Тимощука Євгенія Михайловича (місцезнаходження: вул.Сухоярська, 18-а, м.Біла Церква, Київської області), третя особа - Батальйон патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області (вул.Сухоярська, 18-а, м.Біла Церква, Київської області), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №739735 від 24.07.2020 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень 00 копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КпАП України відносно ОСОБА_1 закрити, за відсутністю події і складу правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.