Справа № 200/14860/19-а
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 200/14860/19-а

адміністративне провадження № К/9901/30818/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу відділу освіти Слов`янської міської ради

на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року

та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року

у справі №200/14860/19-а

за позовом керівника Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Служби у справах дітей Слов`янської міської ради

до відділу освіти Слов`янської міської ради,

треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

27 грудня 2019 року керівник Слов`янської місцевої прокуратури звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом в інтересах держави в особі Служби у справах дітей Слов`янської міської ради до відділу освіти Слов`янської міської ради, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відділу освіти Слов`янської міської ради та зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу особам, залученим до участі у справі в якості третіх осіб.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року, у справі №200/14860/19-а позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність відділу освіти Слов`янської міської ради щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 8 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Зобов`язано відділ освіти Слов`янської міської ради здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 8 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

12 жовтня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача, в якій скаржник просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року касаційну скаргу Відділу освіти Слов`янської міської ради Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі №200/14860/19-а - повернуто особі, яка її подала.

12 листопада 2020 року відповідач повторно направив до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі №200/14860/19-а.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження в якому зазначено, що ухвалу про повернення касаційної скарги скаржник отримав 10 листопада 2020 року та після усунення недоліків касаційної скарги в найкоротші строки її подано повторно (12 листопада 2020 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами ч. 1 ст. 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених ч. ч. 2 і 3 ст. 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у ч. ч. 2 і 3 ст. 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

За приписами ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо:

1) касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню;

2) є ухвала про закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою від раніше поданої касаційної скарги цієї самої особи на це саме судове рішення;

3) є постанова про залишення касаційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення;

4) скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними;

5) суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою;

6) Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у ч. 1 ст. 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

В якості підстави касаційного оскарження скаржник посилається те, що суд апеляційної інстанції застосував норми права у подібних правовідносинах без врахування висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 та на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно з інформацією служби у справах дітей Слов`янської міської ради 11 клас у навчальних закладах м. Слов`янська Донецької області у 2019 році закінчило 8 випускників із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. На запит Слов`янської місцевої прокуратури Службою у справах дітей Слов`янської міської ради надано документи на підтвердження наявності статусу дитини - сироти (дитини, позбавленої батьківського піклування) у 8 випускників, яким не здійснювалася виплата одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів.

В касаційній скарзі зазначено, що відповідно до ст. ст. 25 "Порядок відшкодування витрат на утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, здійснення їм інших виплат" та 39-9 "Порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" Закону України "Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" виплата одноразової грошової допомоги здійснюється при працевлаштуванні, а не просто при випуску.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що частина 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» чітко і недвозначно встановлює право випускників навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку без обмеження будь-якими умовами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №303/5849/16-а, від 26 травня 2020 року у справі №303/5848/16-а, від 04 листопада 2020 року у справі №303/5842/16-а.

Висновки суду апеляційної інстанції по суті справи узгоджуються із зазначеним правовим висновком Верховного Суду, хоч і не містять зазначення конкретного номеру справи, що не вимагається процесуальним законом та є формальним.

Підстав для відступу від вказаного правового висновку колегія суддів не вбачає.

Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, вказані у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17, в яких, на думку скаржника, спірні відносини є подібними даній справі, не заслуговує на увагу, оскільки спірні правовідносини у цій справі стосуються визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання судового рішення про зобов`язання виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік та не є подібними до тих, що виникли у справі №200/14860/19-а, що унеможливлює використання висновків Верховного Суду в межах даних правовідносин.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів", а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами попередніх інстанцій, та/або переоцінювати їх.

Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень ч. 5 ст. 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч. "с" ст. 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей. Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до ст. 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 36 рішення у справі "Golder v. the United Kingdom" № 4451/70, п. 57 рішення у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" № 8225/78, п. 37 рішення у справі "Guerin v. France" № 25201/94, п. 96 рішення у справі "Krombach v. France" № 29731/96, п. п. 53, 55 рішення у справі "Воловік проти України" № 15123/03, п. 27 рішення у справі "Пелевін проти України" № 24402/02, п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" № 45783/05, ухвала щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі "Скорик проти України"); такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватися відповідно до потреб і ресурсів суспільства; держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі (рішення у справах "Osman v. The United Kingdom" №23452/94 та "Kreuz v. Poland" № 28249/95); умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви; зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження у справах здійснюється судом після їх розгляд судом апеляційної інстанції (п. 48 рішення у справі "Levages Prestations Services v. France" №21920/93 та рішення у справі "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" №26737/95).

Отже, з огляду на те, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до правової позиції Верховного Суду, а скаржник не обґрунтував необхідність відступлення від такої, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 11 березня 2020 року у справі №1.380.2019.001530, від 25 березня 2020 року у справі №140/897/19 та від 15 квітня 2020 року у справі №560/994/19.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 328, пункту 6 частини першої статті 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Поновити відділу освіти Слов`янської міської ради строк на касаційне оскарження рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі №200/14860/19-а.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відділу освіти Слов`янської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі №200/14860/19-а за позовом керівника Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Служби у справах дітей Слов`янської міської ради до відділу освіти Слов`янської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіІ.В. Желєзний Я.О. Берназюк Н.В. Коваленко