Справа № 520/11613/2020
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2020 р. № 520/11613/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 53-ї Окремої механізованої бригади Оперативного командування Схід (м. Сєвєродонецьк Луганської області, військове містечко № 1) про визнання протиправними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 53-ї Окремої механізованої бригади Оперативного командування Схід №307 від 20.10.2019р. та№19 від 18.01.2020р. Визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 53-ї Окремої механізованої бригади Оперативного командування Схід, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 13.10.2019р. по 30.10.2019р., з 18.01.2020р. по 30.01.2020р. та премії за січень 2020р. Визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 53-ї Окремої механізованої бригади Оперативного командування ОСОБА_2 , яка полягає у невиплаті нарахованого грошового забезпечення за січень 2020р. за період з 01 по 17 січня 2020р. у сумі 4495,0грн. та з 30 по 31 січня 2020р. у сумі 522,95грн. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 53-ї Окремої механізованої бригади Оперативного командування ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 13.10.2019р. по 30.10.2019р., з 18.01.2020р. по 30.01.2020р. та премію за січень 2020р. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 53-ї Окремої механізованої бригади Оперативного командування Схід виплатити ОСОБА_1 виплатити за рахунок бюджетних асигнувань нараховане грошове забезпечення за січень 2020р. за період з 01 по 17 січня 2020р. у сумі 4495,0грн. та з 30 по 31 січня 2020р. у сумі 522,95грн. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 53-ї Окремої механізованої бригади Оперативного командування Схід на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань моральну шкоду у розмірі 100000,0грн.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачем було надано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що відповідачем не спростований жодний факт, вказаний в позові та докази, надані на підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень ст.ст.12, 171, 262 КАС України розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи адміністративного позову, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що позивач відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу від 08.11.2018 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 з 29.08.2019 по 25.02.2020.

Позивач посилається на те, що в період з 13.10.2019 по 30.10.2019 відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №307 від 20.10.2019 та в період з 18.01.2020 по 30.01.2020 відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 19 від 18.01.2020 йому не виплачувалось грошове забезпечення. Мотивуванням такої невиплати грошового забезпечення відповідно до вказаних наказів було те, що ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину.

Виплати грошового забезпечення позивачу були поновлені з 30.10.2019 наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 31.10.2019 та з 30.01.2020 наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 36 від 01.02.2020 у зв`язку з поверненням до розташування військової частини.

ОСОБА_1 зазначає, що з вищевказаними наказами він ознайомлений не був, на його неодноразові звернення до відповідача про видачу копій вказаних наказів відповіді та копії наказів ним не отримано. Про причини невиплати грошового забезпечення та існування оскаржуваних наказів, як зазначає позивач, він дізнався з листів відповідей на його неодноразові звернення на гарячу лінію Міністерства оборони України, урядову гарячу лінію та до Командування Сухопутних військ ЗС України, зокрема з листа №116/8/2581 від 02.03.2020.

Як зазначає позивач у позовній заяві, він перебував у відпустці з 30.09.2019 по 10.10.2019. Під час відпустки він хворів та звернувся за місцем його реєстрації до Харківської міської поліклініки № 19. Позивач був виписаний з лікарні 27.10.2019. 28.10.2019 ОСОБА_1 звернувся за допомогою до лікаря-стоматолога, про що свідчить копія довідки, що наявна в матеріалах позовної заяви. По прибуттю він звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому пояснив своє несвоєчасне повернення з відпустки.

За фатом несвоєчасного повернення з відпустки ОСОБА_1 було проведено службове розслідування, за результатами якого копії матеріалів службового розслідування були направлені до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону для прийняття рішення за даним випадком.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №307 від 20.10.2019, молодшого сержанта ОСОБА_1 було виключено з грошового та котлового забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №318 від 31.10.2019 позивача було зараховано на грошове та котлове забезпечення у зв`язку з поверненням після самовільного залишення частини.

З 11.11.2019 по 17.12.2019 позивачу була надана основна щорічна відпустка, під час якої ОСОБА_1 захворів.

Позивач звернувся до Військово-медичного клінічного центру, де йому був встановлений діагноз та він був направлений на стаціонарне лікування. Після проходження лікування йому було надано звільнення від виконання службових обов`язків на 15 календарних днів. На початку січня самопочуття позивача не поліпшилося та він звернувся до Харківської міської поліклініки № 19, де перебував на лікуванні з 13.01.2020 по 28.01.2020. По прибуттю на місце несення служби позивач надав всі наявні в нього медичні довідки.

За фактом несвоєчасного повернення ОСОБА_1 з відпустки було проведено службове розслідування, за результатами якого позивача було визнано таким, що самовільно залишив військову частину.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 19 від 18.01.2020 позивача виключено з котлового та грошового забезпечення у зв`язку з невиходом на службу без поважних причин.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 36 від 01.02.2020 позивача було зараховано на котлове та грошове забезпечення у зв`язку з поверненням до частини після самовільного залишення частини.

Не погодившись із наказами командира військової частини НОМЕР_1 53-ї Окремої механізованої бригади Оперативного командуванні Схід №307 від 20.10.2019 та №19 від 18.01.2020, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Статтею 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст.1 ЗУ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Виконуючого обов`язки Президента України, Головою Верховної Ради України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошено мобілізацію.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії відпускного квитка № 3883, ОСОБА_1 була надана відпустка, терміном 36 діб з 11.11.2019 до 17.12.2019.

До військової частини НОМЕР_1 позивачу необхідно було повернутися 18.12.2019.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.10.2019 №1576 було призначено службове розслідування за фактом неповернення з відпустки ОСОБА_1 .

Згідно довідки №2/7766 від 14.10.2019 стало відомо про неповернення з відпустки молодшого сержанта ОСОБА_1 головного сержанта-командира відділення інженерної розвідки взводу інженерної розвідки інженерно-технічної групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

За результатами проведеного службового розслідування 28.10.2019 командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ №1626, в якому зазначено, що в ході проведення службового розслідування 14.10.2019 під час перевірки особового складу о 08:00 на території тилового командного пункту тимчасової дислокації Військової частини НОМЕР_1 у м. Костянтинівка Донецької області було встановлено відсутність молодшого сержанта ОСОБА_1 головного сержанта-командира відділення інженерної розвідки взводу інженерної розвідки інженерно-технічної групи інженерного забезпечення який не повернувся з відпустки 13.10.2019. У відпустці знаходився з 27.09.2019 по 13.10.2019. Відпустку мав відбувати за місцем проживання у м. Харкові. На телефонні дзвінки військовослужбовець відповідає, неповернення аргументує своїм захворюванням, але ніяких підтверджуючих документів не надав, до військового шпиталю не звертався. Знаходився за адресою проживання: АДРЕСА_2 , про що викладено в рапорті командира інженерно-технічної роти капітана ОСОБА_3 та засвідчено у письмових поясненнях старшого інженерно-технічної роти старшого солдата ОСОБА_4 та розвідника-сапера старшого солдата ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог наказу МОУ від 29.11.2019 №604 Про затвердження Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військової адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх обліку Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, командиром групи інженерного забезпечення капітаном ОСОБА_6 було подано довідку-доповідь №2/7766 від 14.10.2019 за фактом самовільного залишення військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 . Таким чином 14.10.2019 військовослужбовець військової служби за контрактом молодший сержант ОСОБА_1 , головний сержант-командир відділення інженерної розвідки взводу інженерної розвідки інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення самовільно залишив розташування підрозділу групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 у м. Костянтинівка Донецької області.

Розслідуванням встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 відсутній протягом 10 діб.

Згідно висновку, викладеному у наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2019 №1626, своїми діями головний сержант-командир відділення інженерної розвідки взводу інженерної розвідки інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення молодший сержант ОСОБА_1 порушив вимоги ст.1, ч.5 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч.1 ст.9, ч.ч.1, 3 ст.11, ст.16, ст.49 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.

Копії матеріалів службового розслідування стосовно молодшого сержанта ОСОБА_1 направлено до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону для прийняття правового рішення за даним випадком.

Наказом №1626 від 28.10.2019 ОСОБА_1 знято з грошового забезпечення та з котлового забезпечення з 14.10.2019 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

Загальні засади проходження військової служби в Україні визначає Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

На підставі статті 19 Закону №2229-ХІІ, кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби.

Статтею 20 Закону №2229-ХІІ встановлено, що умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством.

Підпунктом "ж" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим законом України від 24.03.1999 №551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут).

На підставі статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно статті 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Статтями 45, 68 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем, своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення, зокрема, стосовно молодших та старших офіцерів у вигляді: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Позивач з 30.09.2019 по 10.10.2019 перебував у відпустці по місцю своєї реєстрації, що підтверджується довідкою від 22.07.2020 №2043.

Під час відпустки ОСОБА_1 захворів та звернувся до медичного закладу за місцем своєї реєстрації Харківської міської поліклініки №19.

Як стверджує позивач в адміністративному позові, він перебував на лікуванні у період з 11.10.2019 по 26.10.2019 під наглядом лікаря, на підтвердження чого надав довідку №23 від 11.10.2019, виданої ХМП №19. Відповідно до довідки поліклініки позивач був працездатним з 27.10.2019.

28.10.2019 позивач звернувся до лікаря стоматолога, після отримання медичної допомоги виїхав до місця розташування військової частини, де проходив службу, по прибуттю до якої звернувся з рапортом від 08.11.2019 №в/ч 2/ НОМЕР_2 , в якому пояснив своє несвоєчасне повернення з відпустки та причини відсутності у військовій частині у період з 11.10.2019 по 30.10.2019.

У період з 11.11.2019 по 17.12.2019 позивачу була надана основна щорічна відпустка, що підтверджується відпускним квитком №3883 від 11.11.2019.

Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №10670 з 16.12.2019 по 27.12.2019 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону. Згідно зазначеної виписки, після проходження стаціонарного лікування ОСОБА_1 звільнений від виконання службових обов`язків на 15 календарних днів.

З 13.01.2020 по 28.01.2020 позивач перебував під наглядом лікаря, що вбачається з довідки №2 від 28.01.2020.

В місце розташування військової частини НОМЕР_1 позивач прибув 29 січня 2020 року.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначено Порядком про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України

від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

За правилами п.189 Порядку, після прибуття до місця проведення відпустки військовослужбовці зобов`язані стати на облік, а в разі вибуття - знятися з обліку в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України.

Відпустку може бути продовжено в разі затримки на шляху до місця проведення відпустки або неможливості виїзду з місця проведення відпустки внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу військовослужбовця, який прямує у відпустку або повертається з неї, на підставі документів, засвідчених посадовими особами, зазначеними в абзаці другому пункту 147 цього Положення, - на фактичний строк затримки, що підтверджується відповідними документами.

Право продовження військовослужбовцю відпустки належить начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або військовому комісару за місцем проведення відпустки. Про строки і причини затримки начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або військовий комісар негайно повідомляє командира (начальника) військової частини, з якої прибув військовослужбовець, і робить відповідну позначку у відпускному квитку (пункт 191 Порядку про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Положення Статуту поширюються на військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів.

Згідно ст.260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) до направлення пораненого військовослужбовця на лікування поза розташуванням військової частини, вона надсилається до військового комісаріату, до якого приписаний військовослужбовець, який отримав травму (каліцтво, поранення, контузію), протягом 30 днів з дня отримання травми (каліцтва, поранення, контузії) або протягом 30 днів з дня надходження відповідної вимоги військового комісаріату.

Відсутність позивача на службі у визначені часи є порушенням вимог ст.1, ч.5 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч.1 ст.9, ч.ч.1, 3 ст.11, ст.16, ст.49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

При цьому суд не приймає доводи позивача про необізнаність щодо спірних наказів, не доведення їх до відома позивача, оскільки позивач перебував на службі з 08.11.2018 та мав дотримувався положень Дисциплінарного статут Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а дотримання загальних правил трудового розпорядку є одним з первинних обов`язків кожного працівника.

Відповідно до статті 257 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби рід занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено.

Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами. По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.

Згідно пукнту 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян № 455 від 13.11.2001 (далі - Інструкція №455) тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Пунктом 2.19 Інструкції №455 визначено, що особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації.

Згідно вимог Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 532/274/136-ос/1406/, листок непрацездатності (далі - ЛН) - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв`язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів. Лицьовий бік бланка ЛН заповнюється лікуючим лікарем або молодшим медичним працівником з медичною освітою.

Зворотний бік бланка ЛН заповнюється за місцем роботи застрахованої особи.

Записи в ЛН здійснюються розбірливим почерком, без помарок, синім, фіолетовим або чорним чорнилом.

Як свідчать матеріали справи, довідки, надані позивачем на підтвердження непрацездатності, не відповідають вимогам 2. 19 Інструкції № 455: не містять часу звернення за допомогою, взагалі не відповідають вимогам, встановленим для листків непрацездатності.

З огляду на зазначене, надані позивачем довідки не можуть свідчити про поважність відсутності ОСОБА_1 на службі.

Доводи позивача про повідомлення безпосередніх керівників про тимчасову відсутність є неприйнятними, оскільки додані до матеріалів справи докази, зокрема, диск із записами телефонних розмов не відповідають положенням ст.ст.72-76 КАС Українию

За правилами ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всупереч положенням вищевказаної норми права, позивачем не надано доказів в підтвердження поважних причин відсутності на військовій службі за 13.10.2019 по 30.10.209, з 18.01.2020 по 30.01.2020, не надано доказів попередження своїх керівників про причини відсутності, що обумовлює висновок про відсутність позивача в зазначені дні на службі без поважних причин та не повідомлення причин відсутності свого керівництва.

Натомість, факт відсутності позивача на службі у зазначені проміжки часу, підтверджується наявними в матеріалах справи наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 14.10.2019 №1576 про призначення службового розслідування за фактом неповернення з відпуски та від 28.10.2019 №1626 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини.

Зазначені накази є чинними, доказів на підтвердження оскарження вказаних наказів позивачем та їх скасування, суду не надано.

На підставі пункту 97 Дисциплінарного статуту, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Як визначено в пункті 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.

Згідно пункту 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного правопорушення або невиконання військовими посадовими особами вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Оскільки позивач у період з 13.10.2019 по 30.10.2019, з 18.01.2020 по 30.01.2020 був відсутній на військовій службі без поважних причин, не повідомив причин відсутності своєму керівництву, чим порушив військову дисципліну, тому суд дійшов висновку, що накази командира військової частини НОМЕР_1 53-ї Окремої механізованої бригади Оперативного командування Схід №307 від 20.10.2019 та №19 від 18.01.2020 є правомірними.

Так, згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 53-ї Окремої механізованої бригади Оперативного командування Схід (м. Сєвєродонецьк Луганської області, військове містечко № 1) про визнання протиправними та скасування наказів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Єгупенко