Справа № 640/1742/20
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2020 року м. Київ № 640/1742/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Донця В.А. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Озброєння Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України), Фінансового управління Генерального Штабу Збройних Сил України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про:

визнання протиправними дій відповідача 1 щодо не нарахування позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки;

зобов`язання відповідача 1 нарахувати позивачу грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки;

зобов`язання відповідача 2 виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення;

зобов`язання відповідача 2 подати до суду звіт про виконання постанови суду.

Ухвалою суду від 29.01.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати судовий розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строки для подання заяв по суті.

Позов обґрунтовано тим, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідачі не провели з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Фінансове управління Генерального Штабу Збройних Сил України проти позову заперечило з підстав викладених у відзиві, зазначивши, що правових підстав для виплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби немає.

Відповідач Озброєння Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) правом на подання відзиву не скористався.

Представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого просить задовольнити позовні вимоги з урахуванням зразкової справи №620/4218/18.

Дослідивши письмові докази, суд установив.

Відповідно до посвідчення від 19.08.2015 серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 встановлено статус учасника бойових дій.

Наказом командира військової частини від 08.05.2018 №101 полковника ОСОБА_1 , заступника начальника відділу організації забезпечення озброєння та військовою технікою Озброєння Збройних Сил України виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення і направлено на військовий облік до Солом`янського районного у місті Києві військового комісаріату.

Листом від 15.11.2019 №342/9093 Озброєння Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) на звернення позивача, запропонувало позивачу, для вирішення питання нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015 по 2018 рік звернутися до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України.

Листом від 28.12.2019 №305/2369 Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України на заяви позивача від 02.12.2019 повідомило про відсутність підстав для нарахування та виплати звільненим військовослужбовцям грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2015 по 2018 роки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд ураховує таке.

Кодексом адміністративного судочинства України встановлено: зразкова адміністративна справа типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановляння зразкового рішення (пункт 22 статті 4); рішення Верховного Суду у зразковій справі підлягає перегляду Великою Палатою Верховного Суду за правилами перегляду рішень в апеляційному порядку, визначеному цим Кодексом (частина одинадцята статті 290); при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина третя статті 291).

Верховним Судом розглянуто зразкову справу №620/4218/18 за позовом особи до військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22.10.2018 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_3 нарахувати та виплатити особі грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22.10.2018.

Рішенням Верховного Суду від 16.05.2019 зразкова справа №620/4218/18 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 справа №620/4218/18 вказане рішення Верховного Суду в зразковій справі №620/4218/18 залишено без змін.

За змістом рішення Верховного Суду від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18 це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є звернення осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в період визначений підпунктами 17-18 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права:

позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби;

відповідач, суб`єкт владних повноважень військова частина, де позивач перебував на забезпечені;

підстави спору: а) фактичні відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій. Нормами права: стаття 4 Закону України "Про відпустки", статті 5, 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", стаття 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", стаття 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої" в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; б) стягнення невиплаченої грошової компенсацію при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в період визначений підпунктами 17-18 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

відносини, що регулюються одними нормами права відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби та які регулюються нормами Закону України "Про відпустки", Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

позивачами заявлено аналогічні вимоги: а) визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Як установлено судом, у справі, яка розглядається, позивач відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 від 19.08.2015 є учасником бойових дій, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2018 №101 полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, у період з 2015 по 2018 роки додаткових відпусток, як учаснику бойових дій, не надавалося, предметом спору є визнання протиправної дії Озброєння Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України), де проходив військову службу позивача та Генерального Штабу Збройних Сил України, щодо невиплати грошової компенсації за додаткову відпустку та зобов`язання нарахувати та виплати таку компенсацію.

З огляду на встановлені обставини та предмет спору, адміністративна справа №640/1742/20 є типовою справою оскільки відповідає ознакам зразкової справи №620/4218/18.

Вирішуючи зразкову справу №620/4218/18, Верховний Суд у рішенні від 0416.05.2019 зазначив:

Указом Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію;

в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється;

статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996 №504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік;

згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік;

відповідно до статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення (пункт 8). У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абзац 3 пункту 14). В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів (пункт 17). В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець (пункт 18). Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється (пункт 19).

Проаналізувавши наведені норми законів України, Верховний Суду дійшов висновків:

положення Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації;

припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано в один із таких способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

З огляду на висновки Верховного Суду в зразковій справі №620/4218/18, зважаючи на те, що спірні відносини з отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період, позивач є учасником бойових дій, належним та достатнім способом захисту є визнання протиправною бездіяльності Озброєння Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) щодо не нарахування позивачу грошової компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (08.05.2018), зобов`язання Озброєння Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій з 2015 року по 2018 рік, зобов`язання Фінансового управління Генерального Штабу Збройних Сил України виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 08.05.2018.

Наведений спосіб захисту є достатнім для захисту інтересів позивача щодо виплати грошової компенсації та відповідає зразковій справі.

Позивачем заявлено вимогу про зобов`язання Фінансового управління Генерального Штабу Збройних Сил України подати звіт про виконання судового рішення, проте суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням вказаного судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки встановлення судового контролю віднесено до дискреційних повноважень суду, суд не вбачає необхідності у даному спорі встановлювати судовий контроль за виконанням рішення суду.

Також позивач просить стягнути судові витрати на послуги юриста в розмірі 1000,00 грн. з відповідачів.

Фінансове управління Генерального Штабу Збройних Сил України у відзиві зазначило про необґрунтованість суми компенсації витрат оскільки до договору включені послуги які фактично не будуть надані з урахуванням специфіки розгляду справ у спрощеному позовному провадженні.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (частина третя).

За змістом статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат(частина третя). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта).

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката визначено частиною п`ятою статті 134 КАС України. При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як убачається з наданої суду копії договору про надання юридичних послуг від 04.11.2019 №13-ап, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , останній прийняв на себе зобов`язання з надання юридичних послуг щодо захисту інтересів останнього в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в органах судової влади з питань "Визнання дій військової частини НОМЕР_1 протиправними, стягнення невиплаченої грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій".

До договору про надання юридичних послуг додано кошторис юридичних послуг від 04.11.2019 №13-ап згідно з яким вартість послуг: ознайомлення з матеріалами справи 200 грн.; підготовка проекту листа на адресу відповідача про надання інформації 100 грн.; підготовка позовної заяви, апеляційної скарги, касаційної скарги 400 грн.; відповідь на відзив відповідача 200 грн.; участь в судовому засіданні 100 грн. Загалом 1000 грн.

В матеріалах справи наявні копії диплома ОСОБА_2 від 22.03.2008 серія МВ №10031004 та довіреності від 04.11.2019 №811, докази оплати юридичних послуг відсутні.

На думку суду, позивачем не підтверджено понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. Крім того, за змістом статті 134 КАС України відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу саме адвоката. В даному випадку представник позивача не надано доказів про отримання ним статусу адвоката.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (посвідчення учасника бойових дій від 19.08.2015 серії НОМЕР_2 ). Оскільки сторонами не надано доказів понесення судових витрат, такі витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Озброєння Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) щодо не нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати Озброєння Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій з 19 серпня 2015 року 2015 року по 08 травня 2018 року.

Зобов`язати Фінансове управління Генерального Штабу Збройних Сил України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій з 19 серпня 2015 року 2015 року по 08 травня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач Озброєння Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) (ідентифікаційний код 26605717, місцезнаходження: 04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 28-А).

Відповідач Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України (ідентифікаційний код 22990368, місцезнаходження: 03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділ VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.А. Донець