Справа № 932/16612/19
Суддя: Литвиненко І. Ю.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ім`ям України Провадження № 2а/200/501/20
25 березня 2020 року м. Дніпро
Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі судді Литвиненка І.Ю., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Тарасенка Дениса Ігоровича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
У листопаді 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом, у якому прохає скасувати постанову відповідача - інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Тарасенка Д.І. серії ЕАК № 1684452 від 29 жовтня 2019 року про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України (а.с. 1-4).
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані наступним. 29 жовтня 2019 року інспектор роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Тарасенко Д.І. притягнув її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень за керування транспортним засобом на пр. Дмитра Яворницького у м. Дніпрі без чинного страхового поліса. З постановою відповідача вона не згодна, оскільки вважає, що поліцейський не мав повноважень на розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, а також тому, що він не назвався, не оголосив, яка справа розглядається, не вирішив її клопотання та не дослідив докази, що підтверджують факт правопорушення. Вона ніяких правил дорожнього руху не порушувала, оскільки автомобілем не керувала, за кермом не сиділа, а лише перебувала у автомобілі. Поліцейські її автомобіль не зупиняли, він стояв нерухомо, і вона очікувала в ньому на свого знайомого, який і керував автомобілем. Причиною її прибуття, разом із знайомим водієм, до центру міста була ймовірна ДТП, подію якої вони намагались перевірити. Інспектор Тарасенко Д.І. відбирав у неї пояснення у іншій справі про адміністративне правопорушення, де вона надавала йому пояснення щодо того, що не є водієм транспортного засобу, однак він це розцінив як зайву формальність. Решта поліцейських зі складу екіпажу звертали увагу відповідача на той факт, що вона не є водієм, однак він не дослухався до їх доводів. Через те, що вона правил дорожнього руху не порушувала, транспортним засобом не керувала, її безпідставно притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України.
Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.15). Копія ухвали отримана відповідачем 30 січня 2020 року (а.с. 18).
Ухвалою суду від 25 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання Департаменту патрульної поліції від 12 лютого 2020 року про залучення до участі у справі, як третьої особи. Через те, що Департамент патрульної поліції учасником справи не є, надані до суду пояснення від 11 лютого 2020 року судом при розгляді справи не враховуються.
Позивачка належним чином, згідно із вимогами ст. 268 КАС України (а.с. 16, 29), повідомлена про день, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилась, письмових заяв та клопотань не надала.
Відповідач належним чином, згідно із вимогами ст. 268 КАС України (а.с. 18), повідомлений про день, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, письмових заяв та клопотань не надав. Правом на подання відзиву та доказів не скористався.
Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, згідно із вимогами ст. 268 КАС України, їх неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду судом першої інстанції адміністративної справи по суті, судом ухвалено рішення у відсутність сторін.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Згідно з вимогами ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 258 КпАП України, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. Відповідно положень ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд, як адміністративний, має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 29 жовтня 2019 року позивачка ОСОБА_1 , на підставі постанови інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Тарасенка Д.І., серії ЕАК № 1684452, була піддана адміністративному стягненню у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України. Це порушення виразилось у керуванні нею 29 жовтня 2019 року, о 20 годині 50 хвилині, транспортним засобом марки «Porsche», моделі «Cayenne», номерний знак НОМЕР_1 , на пр. Дмитра Яворницького, 66 у м. Дніпрі, без чинного страхового полісу, що становить порушення п. 2.1.ґ ПДР України (а.с. 9). Як зазначено відповідачем, зупинка автомобіля здійснена ним на підставі п. 10 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Особа позивачки встановлена із водійського посвідчення серії ЯАВ № 002479. Постанова відповідача не містить посилань на докази чи на свідків, якими підтверджується факт правопорушення, зокрема, на ті технічні пристрої, які використовувались для фіксації правопорушення поліцейським.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, КпАП України, Законом України «Про Національну поліцію».
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до вимог ст. 9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно із вимогами ст. 222 КпАП України, органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи. Водій повинен мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Згідно із підпунктами а, б, ґ пункту 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно із вимогами п. 2.4. ПДР України, водій, на вимогу поліцейського, повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), становить адміністративне правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно із вимогами ст. 293 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до п. 4 розділу І Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ст. 126 КУпАП. Відповідно до п. 2 розділу ІІІ цієї Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно із п. 2 розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КпАП України.
Відповідно до вимог ст. 283 КпАП України, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.
Згідно із вимогами ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як перевірка документів особи та зупинення транспортного засобу. Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи. Відповідно до вимог ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, зокрема, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення. Згідно із вимогами п. 10 ст. 35 цього Закону, поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі: якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Згідно із правовим висновком Верховного Суду, що здійснений у постанові від 24 січня 2019 року по справі № 428/2769/17, постанова по справі про адміністративне правопорушення має містити відомості про те, чи здійснювались фото або відеозапис правопорушення, а також відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення. Якщо постанова таких відомостей не містить, то надані відповідачем, як докази, відеофайли правопорушення, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративних правопорушень.
Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/855/17 також роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.
Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 204/8036/16-а зазначив, що невстановлення працівником поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суб`єкта відповідальності за вказане правопорушення, тобто особи, яка безпосередньо несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, є підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення саме позивачем порушення правил дорожнього руху, та не доведено те, що позивач є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення. Вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо. Суди вказали, що у постанові про накладення адміністративного стягнення не зафіксовано на підставі яких документів працівником поліції було встановлено, що позивач є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення. Через те, що факт керування позивачем транспортним засобом, а не просто перебування у нерухомому автомобілі за його кермом, не доведений належними та допустимими доказами, підстави для задоволення касаційної скарги Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську - відсутні.
В силу принципу презумпції невинуватості, що діє в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.
Згідно із вимогами ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із того, що будь-які докази керування позивачкою 29 жовтня 2020 року на пр. Дмитра Яворницького, 66 у м. Дніпрі транспортним засобом марки «Porsche», моделі «Cayenne», номерний знак НОМЕР_1 , у матеріалах справи відсутні. Сама постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності не містить посилань на той технічний засіб, який здійснювалась фото чи відео фіксація події правопорушення. Одного лише опису у оскарженій постанові адміністративного правопорушення у вигляді відсутності у водія страхового полісу, не достатньо для доведення факту вчинення адміністративного правопорушення. Через те, що докази керування позивачкою транспортним засобом марки «Porsche», моделі «Cayenne», номерний знак НОМЕР_1 , без чинного страхового полісу відсутні, тобто подія та склад адміністративного правопорушення у діях позивачки не є доведеними, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, оскільки позивачка судових витрат не понесла, останні стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 6-11, 77, 121-123, 143, 243-246, 250-251, 293, 295 КАС України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Тарасенка Дениса Ігоровича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1684452 від 29 жовтня 2019 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України - скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України закрити.
Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом десяти днів зо дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили протягом десяти днів зо дня його проголошення, або десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя І.Ю. Литвиненко