Справа № 520/13543/2020
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 грудня 2020 року № 520/13543/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бадюкова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства охорони здоров`я України (вул. М. Грушевського, буд. 7, м. Київ, 01021) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства охорони здоров`я України (вул. М. Грушевського, буд. 7, м. Київ, 01021), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України щодо ненадання відповіді по суті інформаційного запиту ОСОБА_1 від 21.09.2020 р.;

- зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України розглянути інформаційний запит Діасамідзе Елгуджи Джемаловича від 21.09.2020 р. до МОЗ України та надати йому обґрунтовану письмову відповідь по суті запиту;

- стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

В обґрунтування позову позивачем вказано, що відповідач безпідставно не надав йому копію відповіді МОЗ України на лист № 01-10/398 від 03.03.2020 р. від в.о. ректора ХМАПО Марченко В.Г. на його письмовий запит від 21.09.2020 року, який був отриманий МОЗ України 25.09.2020 р.

Станом на 06.10.2020 р. від МОЗ України не надходило до нього будь - яких повідомлень щодо розгляду вказаного мого інформаційного запиту від 21.09.2020 р.

На думку позивача, така бездіяльність з боку відповідача є протиправною та, як наслідок, порушує права позивача.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що запит позивача був отриманий МОЗ України та зареєстрований 25.09.2020 за №17/2796/3111-20.

Опрацювавши запит, МОЗ України виявлено, що вищезазначений лист не був зареєстрований у системі документообігу МОЗ України, тобто не надходив до міністерства. Відповідно відповідь на нього не надавалася, про що було повідомлено Позивача листом МОЗ України від 01.10.2020 №11.3- 17/17/2796/ЗПІ-20/3246, який був направлений простою кореспонденцією.

Тобто, листом від 01.10.2020 №11.3-17/17/2796/3111-20/3246 МОЗ України в межах компетенції надано вичерпну відповідь з приводу поставлених у запиті Позивача питань, у строк, передбачений статтею 20 Закону, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивачем через канцелярію суду надано відповідь на відзив на позов, у якій останній вказав, що відповідач не довів, що МОЗ України направило йому відповідь на інформаційний запит від 21.09.2020 р. та не додав належних та допустимих доказів на підтвердження отримання позивачем відповіді на інформаційний запит від 21.09.2020 р. Не надано жодного документа з відміткою «Укрпошти», яка свідчила би про фактичне відправлення позивачу листа № 11.3-17/17/2796/3ПІ-20/3246 від 01.10.2020 р.

Крім того, вказує, що ствердження начальника управління по роботі з персоналом О.Підлісної про те, що в системі електронного документообігу МОЗ України на базі програмного забезпечення ДОК ПРОФ 3 не виявлено листа Харківської медичної академії післядипломної освіти №01-10/398 від 03.03.2020 р., не підкріплено належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач 17.09.2020 р. та 30.09.2020 р. звернувся до ХМАПО з інформаційними запитами та просив надати наступну інформацію:

- чи зверталося керівництво ХМАПО до МОЗ України за фактом обрання Вченою радою ХМАПО на засіданні від 28.02.2020 р. з порушенням чинного законодавства України головою Вченої ради ХМАПО ХвисюкаО.М., який станом на 28.02.2020 р. вже не був членом Вченої ради ХМАПО;

- надати належним чином завірену копію вище зазначеного звернення до МОЗ (при наявності).

На свої інформаційні запити від 17.09.2020 р. та 30.09.2020 р. він отримав відповідь №01-10/1741 від 05.10.2020 р. з додатком - листом №01- 10/398 від 03.03.2020 р.

21.09.2020 р. позивач рекомендованим листом № 392, направив до МОЗ України інформаційний запит, який був отриманий МОЗ України 25.09.2020 р. наступного змісту:

«Листом № 01-10/398 від 03.03.2020 р. в.о. ректора ХМАПО Марченко В.Г. звернулася до МОЗ України та до Державного секретаря МОЗ України І.Солодкої. У цьому листі було зазначено про незаконні дії колишнього ректора ХМАГІО ОСОБА_2 щодо рейдерського захоплення Вченої ради ХМАПО.

Прошу надіслати мені наступну інформацію та документи:

- копію відповіді МОЗ України на лист № 01-1 0/398 від 03.03.2020 р. від в.о. ректора ХМАПО Марченко В.Г.

Прошу надати відповідь у строки, відведений законом, тобто протягом 5 днів та на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Запит був отриманий МОЗ України та зареєстрований 25.09.2020 за №17/2796/3111-20.

Опрацювавши запит, МОЗ України виявлено, що вищезазначений лист не був зареєстрований у системі документообігу МОЗ України, тобто не надходив до міністерства. Відповідно відповідь на нього не надавалася, про що було повідомлено Позивача листом МОЗ України від 01.10.2020 №11.3- 17/17/2796/ЗПІ-20/3246, який був направлений простою кореспонденцією.

Водночас, позивач стверджує про те, що він не отримував зазначену відповідь МОЗу.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо ненадання відповіді по суті його інформаційного запиту від 21.09.2020 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України, кожен має право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений положеннями Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Так, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації визначених цим Законом.

Разом з тим, відповідно до статті 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Так, судом з інформаційних запитів вбачається, що позивач просив надати копію відповіді МОЗ України на лист № 01-1 0/398 від 03.03.2020 р. від в.о. ректора ХМАПО Марченко В.Г.

Системно аналізуючи вищевказані норми права, суд приходить до висновку, що інформаційні запити позивача не є зверненнями в розумінні Закону України "Про звернення громадян".

А отже, суд, дослідивши зміст інформаційного запиту позивача від 21.09.2020 р., адресованого МОЗУ встановив, що даний запит подано позивачем в межах Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки в даному запиті заявник просив надати документ, який виготовлений або мав бути виготовленим в процесі виконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків, та який знаходиться у його володінні.

Таким чином, перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів відповідача при наданні позивачу відповіді на його інформаційний запит, суд вважає за необхідне керуватися приписами Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Положеннями статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" врегульовано строк розгляду запитів на інформацію.

Так, частиною 1 вищевказаної статті Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як зазначалось вище, інформаційний запит позивача від 21.09.2020 отриманий відповідачем 25.09.2020, відтак відповідь повинна бути відправлена не пізніше 30.09.2020 р. (п`ятий день).

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідачем, в порушення приписів ст.. 20 Закону 01.10.2020 складено лист - відповідь №11.3- 17/17/2796/ЗПІ-20/3246, який надіслано простим поштовим відправленням, водночас доказів такого відправлення до суду не надано.

Суд зауважує, що ні Законом України "Про звернення громадян", ні Законом України "Про доступ до публічної інформації" не визначено засобів зв`язку, за допомогою яких здійснюється повідомлення заявника про результати розгляду звернення, а також виду поштового відправлення, яким скеровується відповідь заявнику.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, затверджено Правила надання послуг поштового зв`язку.

Згідно пункту 11 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

При цьому, відповідно до пункту 2 цих Правил, просте поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється оператором поштового зв`язку адресату на поштову адресу або видається в об`єкті поштового зв`язку без вручення розписки.

Відповідно до пункту 32 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 р. № 55, датою документа є дата його реєстрації.

Відповідно до пунктів 192-195 цієї ж Інструкції, вихідні документи у паперовій формі, створені в установі у разі наявності підстав, які визнаються обґрунтованими для створення документів у паперовій формі, надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, електрозв`язку, а також доставляються кур`єрською, фельд`єгерською службою. Опрацювання документів для відправлення засобами поштового зв`язку здійснюється службою діловодства установи відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку. Вихідні документи опрацьовуються і надсилаються централізовано в день їх надходження від структурних підрозділів - виконавців або не пізніше наступного робочого дня. Не допускається, зокрема, надсилання або передача документів без їх реєстрації у службі діловодства.

Згідно з вимогами п.196 вказаної Інструкції, під час приймання від виконавців вихідних документів працівники служби діловодства зобов`язані перевірити: правильність оформлення документа (склад і розміщення в ньому всіх реквізитів); наявність і правильність зазначення адреси; наявність на документі відмітки про додатки; наявність усіх необхідних підписів (печаток) на документі та додатках до нього; наявність додатків та їх відповідність заявленому складу; відповідність кількості примірників кількості адресатів; наявність віз на паперовому примірнику вихідного документа (у разі необхідності його створення), що залишається у справах установи.

Суд дослідивши матеріали справи зазначає, що, надані відповідачем до відзиву копії документів не містять інформації про правильність оформлення документа, а саме: наявність і правильність зазначення адреси особи, що звернулась та доказів щодо фактичної здачі такої кореспонденції на пошту.

Таким чином, посилання відповідача на реєстрацію листа від 01.10.2020 року №11.3- 17/17/2796/ЗПІ-20/3246 як вихідної кореспонденції, як доказ отримання позивачем листа - відповіді на його інформаційний запит є безпідставними, оскільки такий запис не може свідчити про виконання відповідачем зобов`язання про повідомлення громадянина стосовно результату розгляду його звернення, та як наслідок отримання адресатом даної поштової кореспонденції, а наданий список б/н згрупованих поштових відправлень не містить відмітки поштового відділення про отримання, в тому числі, й листа - відповіді позивачу.

Суд зазначає, що приписами частин 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

При цьому, інших належних та допустимих доказів на підтвердження отримання позивачем листа - відповіді від 01.10.2020 №11.3- 17/17/2796/ЗПІ-20/3246, відповідачем суду не надано.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду від 05.06.2020 у справі №759/5773/17, від 05.02.2020 у справі №826/6662/15.

Поряд із цим, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що листом МОЗ України від 01.10.2020 №11.3- 17/17/2796/ЗПІ-20/3246, відповідач повідомив про те, що в системі електронного документообігу МОЗ України на базі програмного забезпечення ДОК ПРОФ 3 не виявлено листа Харківської медичної академії післядипломної освіти №01-10/398 від 03.03.2020 р., але, належних та допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження вказаних обставин ані позивачу, ані до суду не надав.

Приймаючи до уваги вище наведене, враховуючи відсутність належних доказів своєчасного надання відповіді позивачу, а також отримання позивачем листа-відповіді МОЗУ від 01.10.2020 №11.3- 17/17/2796/ЗПІ-20/3246, доказів відсутності в системі електронного документообігу МОЗ України на базі програмного забезпечення ДОК ПРОФ 3 листа Харківської медичної академії післядипломної освіти №01-10/398 від 03.03.2020 р. та ненадання запитуваних позивачем документів, суд приходить до висновку про протиправність бездіяльності Міністерства охорони здоров`я України щодо ненадання відповіді по суті інформаційного запиту ОСОБА_1 від 21.09.2020 р., відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про зобов`язання Міністерство охорони здоров`я України розглянути інформаційний запит ОСОБА_1 від 21.09.2020 р. до МОЗ України та надати йому обґрунтовану письмову відповідь по суті запиту, суд виходить з наступного.

Положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання Міністерства охорони здоров`я України повторно розглянути інформаційний запит ОСОБА_1 від 21.09.2020 р. до МОЗ України та надати йому обґрунтовану письмову відповідь на інформаційний запит Діасамідзе Елгуджа Джемаловича від 21.09.2020, з урахуванням висновків суду.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання відповідача повторно розглянути та надати обґрунтовані письмові відповіді по суті заяви, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства охорони здоров`я України (вул. М. Грушевського, буд. 7, м. Київ, 01021, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України щодо ненадання відповіді по суті інформаційного запиту Діасамідзе Елгуджи Джемаловича від 21.09.2020 р.

Зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України (вул. М. Грушевського, буд. 7, м. Київ, 01021, ) повторно розглянути інформаційний запит від 21.09.2020 р. та надати ОСОБА_1 обґрунтовану письмову відповідь по суті його інформаційного запиту, з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 840.80 (вісімсот сорок гривень 80 коп.) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства охорони здоров`я України (вул. М. Грушевського, буд. 7, м. Київ, 01021, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне рішення складено 03.12.2020 р.

Суддя Бадюков Ю.В.