Справа № 300/2177/20
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" грудня 2020 р. справа № 300/2177/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді -Гундяка В.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії., -
28.08.2020 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 20.12.2016 до 20.08.2019 позивач проходив військову службу, за час проходження військової служби речовим майном забезпечений не був. При звільненні з військової служби йому не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно під час проходження військової служби. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку з чим просив суд зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно під час проходження військової служби в період з 20.12.2016 до 20.08.2019 та видати довідку із зазначенням суми вартості неотриманого речового майна.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 28.09.2020 року, відповідно до якого представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечив. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що на момент звільнення позивача з військової служби календарна вислуга років ОСОБА_1 в Збройних Силах України складала 03 роки 09 місяців 11 днів, а згідно Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, яка затверджена наказом Міністерства оборони України за № 232 від 29.04.2016, грошова компенсація за речове майно особам рядового складу нараховується та виплачується після звільнення при наявності вислуги більше 5 календарних років. Крім того, позивач за час проходження військової служби не звертався з заявою для отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши наявні письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу в період з 20.12.2016 до 20.08.2019 року.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2019 за № 381 ОСОБА_1 звільнено у запас з військової служби відповідно до п.п. "й" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" наказом командувача Національної гвардії України від 26.04.2019 № 65 о/с (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду, або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду).
Згідно з наказу військової частини НОМЕР_1 (по стоковій частині) календарна вислуга років позивача у Збройних Силах України становить 03 роки 09 місяців 11 днів.
Відповідно до матеріалів справи, 10.07.2020 позивач звернувся із заявою на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , в якій просив нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно.
Листом від 04.08.2020 за №1042 військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про те, що відповідно до п. 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, нараховується заборгованість за неотримане речове майно пропорційно часу, яке не було отримане під час служби в повному обсязі при наявності вислуги 5 календарних років і більше.
Непогоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач з метою захисту своїх порушених прав, звернувся із даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення дії чи конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року за № 2232-ХІІ (надалі Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно частини 2 статті 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Так, спеціальним законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року за № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За змістом статті 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно частини 1 статті 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до наведеної норми Кабінет Міністрів України, постановою від 16.03.2016 року за № 178, затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).
Пунктом 2 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 232, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Особам офіцерського, сержантського, старшинського та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, нарахування заборгованості здійснюється: під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі.
Отже, у військовослужбовців, які звільняються в запас або відставку, право на грошову компенсацію за неотримане речове майно під час проходження служби виникає виключно за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років.
Як встановив суд, ОСОБА_1 проходив військову службу згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України в період з 20.12.2016 по 20.28.2019, що не заперечується сторонами. Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) вислуга років позивача у Збройних Силах України становить 03 роки 09 місяців 11 днів.
За таких обставин, підстави для отримання позивачем грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби в період з 20.12.2016 по 20.28.2019 року у позивача відсутні.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, заявлений позивачем позов необґрунтований, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити,
На підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», керуючись ст.ст. 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
в задоволенні позову відмовити.
Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 );

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код - НОМЕР_3 ).

Суддя Гундяк В.Д.