Справа № 640/20738/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Карпушової О.В.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченко Олега Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Буйфіш Холдінгс" до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченко Олега Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Буйфіш Холдінгс" з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка Олега Володимировича в якому просило суд (з урахуванням уточнених позовних вимог від 21 вересня 2020 року) просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 62846498 від 18 серпня 2020 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що отримав від відповідача оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження, а також похідну постанову про стягнення з боржника - ТОВ "Буйфіш Холдінгс" на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білан Світлани Володимирівни основної винагороди від 29 листопада 2019 року №60756118. Водночас, приватним виконавцем Білан С.В. постановою від 18 серпня 2020 року повернуто ПрАТ "Енергополь-Україна" виконавчий документ - наказ господарського суду міста Києва від 25 листопада 2019 року, виданий у справі №910/1922/19, а також припинено чинність усіх арештів та скасовано інші заходи примусового виконання рішення у межах виконавчого провадження №60756118. У постанові зазначено, що виконавчий документ може бути поданий повторно для виконання у строк до 18 серпня 2023 року. Позивач зазначає, що згідно довідки від 07 липня 2020 року №218/01-29 на адресу стягувача перераховано 722 772,83 грн., за які вже було стягнуто основну винагороду.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що у приватного виконавця Білан С.В. відсутні законні підстави для стягнення додаткової основної винагороди у розмірі 335 307,73 грн., а постанова про стягнення про стягнення з боржника основної винагороди від 29 листопада 2019 року № 60756118 є такою, що не підлягає виконанню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 62846498 від 18 серпня 2020 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельниченком Олегом Володимировичем.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин у справі, що мають значення для її вирішення, невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане рішення Окружного адміністративного суду м. Києва та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги, обґрунтовує, зокрема тим, що ним було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 62846498 від 18 серпня 2020 року у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме на підставі заяви приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Білан С.В. про примусове виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди № 60756118 від 29.11.2019. Разом з цим, апелянт зауважує, що правомірність прийнятої приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Білан С.В. постанови про стягнення з боржника основної винагороди № 60756118 від 29.11.2019 не є предметом даного спору та разом з цим, ТОВ "Буйфіш Холдінгс" оскаржена у встановленому законом порядку не була.

З огляду на зазначене, відповідач стверджує, що правові підстави для визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 62846498 від 18 серпня 2020 року відсутні, у той час, як судом першої інстанції було помилково надано правову оцінку постанові про стягнення з боржника основної винагороди № 60756118 від 29.11.2019, що була прийнята приватним виконавця виконавчого округу м. Києва Білан С.В. та не є предметом даного спору, що мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку уповноважених представників до суду не забезпечили. Разом з тим, до початку судового засідання від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи на іншу дату у зв`язку з його зайнятістю у іншому судовому процесі.

Розглянувши зазначене клопотання представника позивача, колегія суддів, керуючись положеннями ч.1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, ухвалила відмовити у задоволенні вказаного клопотання та здійснити апеляційний розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів ВП №62846498, постановою від 18 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельниченком О.В. відкрито виконавче провадження за постановою № 60756118 від 29 листопада 2019 року, виданою приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Білан С.В., про стягнення з боржника - ТОВ "Буйфіш Холдінгс" основної винагороди у сумі 335 307,73 грн.

Вважаючи, що у приватного виконавця Білан С.В. були відсутні законні підстави для стягнення додаткової основної винагороди у розмірі 335 307,73 грн., а постанова про стягнення про стягнення з боржника основної винагороди від 29 листопада 2019 року № 60756118 є такою, що не підлягає виконанню, позивач звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у державного виконавця Білан С.В. були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений нею у постанові від 29 листопада 2019 року № 60756118. Натомість, відповідач відкриваючи ВП № 62846498 не перевірив відповідні обставини та зробив помилкові висновки про те, що відсутні докази, які б свідчили про повне виконання постанови приватного виконавця Білан С.В. від 29 листопада 2019 року. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними та достатніми доказами та вбачає правові підстави для задоволення позову.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-8) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з приписами ч. 1 ст. 3 вказаного Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною 5 ст. 26 Закону № 1404-8 регламентовано, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Положеннями п. 5 розділу 3 Інстукції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 передбачено, що у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Разом з цим, відповідно до п. 4 вказаної Інстукції виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа. У разі наявності підстав, передбачених частиною третьою статті 5 Закону, приватний виконавець має право повернути виконавчий документ без прийняття до виконання, про що зобов`язаний письмово повідомити стягувача із зазначенням підстави повернення та роз`яснити йому право оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

У свою чергу, приписами ч. 4 ст. 4 Закону встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 5 Закону приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання:

1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця;

2) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що у разі відсутності підстав для повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Разом з цим, під час апеляційного розгляду справи, судом не встановлено визначених вказаними нормами законодавства підстав для прийняття відповідачем рішення про повернення виконавчого документу, а саме постанови № 60756118 від 29 листопада 2019 року, виданої приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Білан С.В. про стягнення з боржника - ТОВ "Буйфіш Холдінгс" основної винагороди у сумі 335 307,73 грн., стягувачу без прийняття до виконання.

Позивачем у позовній заяві таких обставин також не зазначено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів протиправності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, а отже не доведено обґрунтованості позовних вимог.

У свою чергу, Окружний адміністративний суд вирішуючи даний спір та приймаючи рішення про задоволення позовних вимог дійшов помилкового висновку що відповідачем було протиправно прийнято оскаржувану постанову, оскільки у приватного виконавця Білан С.В. були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений нею у постанові від 29 листопада 2019 року № 60756118.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що вирішення питання щодо правомірності прийняття приватним виконавцем Білан С.В. виконавчого документу про стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений нею у постанові від 29 листопада 2019 року № 60756118 не є предметом даного спору. Натомість, як було встановлено судом, зазначений виконавчий документ боржником у визначеному законодавством порядку оскаржений не був, а отже є таким що підлягає виконанню.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що останній не мав правових підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження та повернення зазначеного виконавчого документу стягувачу без виконання.

При цьому, колегія суддів також зазначає, що за нормами чинного законодавства відповідач наділений повноваженнями перевіряти правомірність прийнятих виконавчих документів, що надходять разом з заявами стягувачів про відкриття виконавчих проваджень.

Таким чином, на підставі встановлених під час апеляційного розгляду обставин справи у їх сукупності та взаємозв`язку, колегією суддів встановлено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також спростовуються доводами апелянта.

Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 272, 272, 287, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченко Олега Володимировича задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Буйфіш Холдінгс" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.В. Карпушова

В.Ю. Ключкович