Справа № 620/3262/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3262/19 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 06.09.2019 року № 2843 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , Чернігівським міським головою».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

12.11.2020 року відповідачем подано до суду клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання Національного агентства з питань запобігання корупції про закриття провадження у справі.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розпорядження від 04.12.2015 року № 276-р ОСОБА_1 приступив до виконання повноважень Чернігівського міського голови.

На виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» позивачем було подано до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік (виправлену).

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 21.01.2019 року № 112 призначено проведення повної перевірки декларації позивача за 2015 рік з 22.01.2019 року, а рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 22.03.2019 року № 825 продовжено строк проведення повної перевірки декларації позивача з 23.03.2019 року на 30 календарних днів.

06.09.2019 року за результатами проведення повної перевірки декларації ОСОБА_1 за 2015 рік (виправленої) Національним агентством з питань запобігання корупції прийнято рішення № 2843.

У вказаному рішенні зазначено, що суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої) зазначив недостовірні відомості, а саме:

- про об`єкти нерухомості (земельні ділянки, квартира), які належать члену сім`ї (дружині) на праві власності та об`єкт нерухомості, який на будь-якому праві використовували члени сім`ї (дочки) для проживання станом на кінець звітного періоду, а також про площі та дати набуття прав на об`єкти нерухомості, які належать йому та члену сім`ї (дружині) на праві власності та перебувають у користуванні;

- про ідентифікаційні номери транспортних засобів, які належать йому та члену його сім`ї (дружині) на праві власності;

- про належну йому частку статутного капіталу у відсотковому вираженні;

- про розмір отриманого членом його сім`ї (дружиною) доходу, чим не дотримав вимоги пунктів 2, 3, 5 та 7 частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції".

Крім того, за висновком відповідача у декларації суб`єкт декларування зазначив недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму понад 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що містить ознаки правопорушення, передбаченого четвертою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАСУ) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відносини, що виникають у сфері запобігання корупції, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, Законом України від 14.10.2014 №1700-VII "Про запобігання корупції" (далі - Закон №1700) та іншими законами, а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 2 «а» частини першої статті 3 Закону № 1700-VII суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є: особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку.

Частиною першою статті 4 зазначеного Закону № 1700-VII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) регламентовано, що Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

До повноважень Національного агентства належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону № 1700-VII).

Колегія суддів враховує, що 27.10.2020 року рішенням Конституційного Суду України №13-р/2020 у справі №1-24/2020 визнано неконституційними пункти 6, 8 частини першої статті 11, пункти 1, 2, 6-10-1, 12, 12-1 частини першої, частини другу - п`яту статті 12, частину другу статті 13, частину другу статті 13-1, статтю 35, абзаци другий, третій частини першої статті 47, статті 48-51, частини другу, третю статті 52, статтю 65 Закону № 1700-VII зі змінами та статтю 366-1 Кримінального кодексу України.

Вказані норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону № 1700-VII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджено рішенням НАЗК від 10 лютого 2017 року № 56 (далі - Порядок №56), зареєстровано у Міністерстві юстиції України 13 лютого 2017 року за №201/30069, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

У п. 14 розділу III Порядку №56 зазначено, що повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки.

У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів. Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до: 1) державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань; 2) суб`єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації.

Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до:

1) державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань;

2) суб`єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації.

Таким чином, повна перевірка декларацій повинна тривати не більше, ніж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки, а у виняткових випадках - не більше 90 днів.

Повна перевірка декларацій розпочинається рішенням про її проведення і закінчується рішенням про результати перевірки.

При цьому, будь-яких підстав для винесення рішення про результати повної перевірки декларацій поза межами визначеного Порядком № 56 строку законодавством не передбачено.

В даному випадку, рішення № 112 «Про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» прийнято відповідачем 21.01.2019 року, а оскаржуване рішення № 2843 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , головою Чернігівської міської ради» Національним агентством прийнято 06.09.2019 року, тобто поза межами граничного 90-денного строку, встановленого для проведення повної перевірки.

Вказані обставини свідчать про порушення відповідачем строків проведення перевірки декларації, передбачених п. 14 Порядку № 56. Таке процесуальне порушення порядку проведення перевірки зумовлює виникнення у позивача стану правової невизначеності та ставить під сумнів результати самої перевірки та є самостійною підставою для визнання протиправним рішення, прийнятого за результатами проведення такої перевірки.

Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 520/10698/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 640/1221/19, від 25 липня 2019 року у справі № 826/13000/18.

Поряд із установленими процесуальними порушеннями, допущеними відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення, колегія суддів надає оцінку наступним доводам апеляційної скарги НАЗК.

Так, з приводу невідображення позивачем відомостей про об`єкти нерухомості (земельні ділянки, квартира), які належать члену сім`ї (дружині) на праві власності та об`єкт нерухомості, який на будь-якому праві використовували члени сім`ї (дочки) для проживання станом на кінець звітного періоду, а також про площі та дати набуття прав на об`єкти нерухомості, які належать йому та члену сім`ї (дружині) на праві власності та перебувають у користуванні; - про ідентифікаційні номери транспортних засобів, які належать йому та члену його сім`ї (дружині) на праві власності; про належну йому частку статутного капіталу у відсотковому вираженні; про розмір отриманого членом його сім`ї (дружиною) доходу, колегія суддів зазначає наступне.

У підпункті 1.1 рішення від 06.09.2019 року № 2843 суб`єкт декларування не зазначив відомості про об`єкти нерухомості (земельні ділянки з кадастровими номерами :02:014:5142, :02:014:5144, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ), які належать члену сім`ї (дружині) на праві власності.

Судом встановлено, що згідно відомостей Державного земельного кадастру та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельні ділянки з кадастровими номерами :02:014:5142, :02:014:5144 площами по 1645,00 кв.м належать члену сім`ї (дружині) на праві власності. Квартира за вищевказаною адресою, площею 74,6 кв.м належить члену сім`ї (дружині) на праві спільної часткової власності (розмір частки 1/3).

Згідно з інформацією Київського науково-дослідного інституту судових експертиз вартість кожної із вищевказаних земельних ділянок могла становити 82250,00 грн. кожна (загальна вартість 164500,00 грн.).

Згідно пунктів 22-23 рішення від 11.08.2016 року № 2 «Про роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) відомості про об`єкт нерухомості відображається в декларації на підставі правовстановлюючих документів, зокрема, щодо вартості та дати набуття майна.

В даному випадку, згідно наявних у матеріалах справи копій договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 30.05.2012 року, посвідчених приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., дружиною позивача, ОСОБА_2 було придбано земельні ділянки за вищенаведеними кадастровими номерами вартістю 63563,00 грн. кожна.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач мав можливість відповідно до пункту 7 розділу ІІІ Порядку № 56 з метою здійснення повної перевірки декларації направити запити, зокрема, до приватного нотаріуса, яким було посвідчено договори купівлі-продажу вказаних земельних ділянок, дані якого наявні в Державному реєстрі правочинів, про надання документів чи інформації щодо дійсної вартості земельних ділянок з кадастровими номерами :02:014:5142, :02:014:5144, яка зазначена в договорах купівлі-продажу, проте таких дій не здійснив, а використав оціночну вартість таких земельних ділянок.

Посилання апелянта на те, що згідно з листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, вартість кожної із земельних ділянок могла становити 82250 грн. (загальна вартість 164500 грн.), колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, такий лист надійшов на адресу відповідача 10.06.2019 року, тобто поза межами граничного 90-денного строку, встановленого для проведення повної перевірки, а тому в силу вимог пункт 6 розділу ІІІ Порядку № 56, відповідач, у разі неможливості у строк одержання відомостей необхідних для проведення перевірки декларації, зобов`язаний був її провести за наявними у нього відомостями.

До того ж у оскаржуваному рішенні від 06.09.2019 року № 2843 відсутні посилання на такий лист.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Також у оскаржуваному рішенні зазначено, що декларантом не вірно відображено у декларації наступні відомості:

- щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме зазначено дату набуття права 20.03.2008 року, проте відповідно до відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно реєстрацію права власності вказаного житлового будинку здійснено 10.07.2008 року;

- щодо житлових будинків по АДРЕСА_3, які належать члену сім`ї (дружині) на праві власності, а саме зазначено дату набуття права на них 10.07.2008 року, проте згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрацію права користування вказаними житловими будинками здійснено 15.07.2008 року;

- щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :05:002:0163, :05:002:0167, які належать члену сім`ї (дружині) на праві власності, а саме зазначено їх площі 33440,00 кв.м та 33650,00 кв.м, проте згідно відомостей Державного земельного кадастру площі вказаних земельних ділянок становлять 33443,00 кв.м та 33654,00 кв.м.

З приводу наведеного колегія суддів зазначає, що оскільки вказані данні позивачем було внесено на підставі правовстановлюючих документів, що узгоджується з вимогами рішення від 11.08.2016 року № 2 «Про роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», вказані позивачем відомості є достовірними.

При цьому, відповідачем не вірно застосовано до майнових відносин станом на 20.03.2008 року (тобто на момент вчинення відповідних правочинів), діючу редакцію статті 334 Цивільного кодексу України (прийнятий 16.01.2003 року), яка по іншому визначає момент набуття права власності за договором.

Щодо не вірно відображених відомостей у декларації, а саме про ідентифікаційні номери транспортних засобів, які належать йому та члену його сім`ї (дружині) на праві власності; про належну йому частку статутного капіталу у відсотковому вираженні; про розмір отриманого членом його сім`ї (дружиною) доходу, то вказані обставини є ні чим іншим, як неналежним ставленням позивача до процесу заповнення декларації та застосування певних роз`яснень НАЗК щодо правильності оформлення та заповнення її розділів.

На переконання суду наведені вище обставини не свідчать про наявність обставин умисного приховування наведеної інформації позивачем та не дає підстав для кваліфікації його дій як умисного приховування певних відомостей та свідомого порушення вимог закону.

Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідність висновків відповідача щодо недостовірності відомостей, які відрізняються від достовірних на загальну суму 183700,00 грн., обставинам справи, та наявність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення НАЗК.

У рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 р. по справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

В даному випадку доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

А.Ю. Коротких