Справа № 459/789/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 459/789/20 пров. № А/857/11607/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шевчук С.М., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 квітня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Рудаковим Д.І. у м. Червонограді) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі ГУ Держпраці, відповідач), в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №ЛВ0293/1609/АВ/П/ПТ/ПС від 13.02.2020, а провадження по справі закрити.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22.04.2020 позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ Держпраці подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час проведення інспекційного відвідування у ВП «Червоноградське спецуправління з гасіння териконів і рекультивації земель» ДП «Львіввугілля» було виявлено ряд правопорушень, за результатами якого було внесено припис та складено акт інспекційного відвідування. У зв`язку з невиконанням припису, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.1886 КУпАП.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивач в судове засідання не з`явився та подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Розглянувши заявлене клопотання, керуючись ч.2 ст.313 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

Крім того, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший час у зв`язку із запровадження карантинних заходів на території України. Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів вважає, що таке не підлягає до задоволення, оскільки відповідач та його представник були завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому міг забезпечити участь іншого представника або подати клопотання про розгляд справи щодо участі учасника справи у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено.

Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що за змістом оспорюваної постанови, начальник ВП «Червоноградське спецуправління з гасіння териконів і рекультивації земель» ДП «Львіввугілля» ОСОБА_1 допустив порушення вимог ч.ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», ч.4 ст.115 КЗпП України, ст.21 Закону України «Про відпустки», ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ч.5 ст.97 КЗпП України, ч.1 ст.116 КЗпП України, ч.1 ст.117 КЗпП України

Спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.1886 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день пред`явлення позову, заборгованість по виплаті заробітної плати перед працівниками підрозділу є погашеною за листопад, грудень та січень 2020 року. Допомога по виплаті заробітної плати за вказаний період частково здійснюється державою за рахунок державної підтримки. Заборгованість по виплаті заробітної плати, яка існувала на день перевірки інспекцією праці у ВП «Червоноградське спецуправління з гасіння териконів і рекультивації земель» ДП «Львіввугілля» поступово погашалась з надходженням коштів з ДП «Львіввугілля».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У свою чергу, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Вищевказані норми, з урахуванням положень частини другої статті 77 КАС України, в своїй сукупності покладають обов`язок на суб`єкта владних повноважень, до повноважень якого віднесено розгляд такої справи, довести наявність складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст.1886 КУпАП, настає у разі невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу та тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 (далі Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно п.7 Положення №96, Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держпраця відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (п.п.6 п.4 Положення №96).

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (далі Порядок №295).

Здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності його критеріям, визначених ч.2 ст.2 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.ч.2, 3 ст.90 КАС України).

З матеріалів справи видно, що у період з 24.12.2019 по 04.02.2020 інспектором праці Ракубовчук С.Б. було проведено інспекційне відвідування ВП «Червоноградське спецуправління з гасіння териконів і рекультивації земель» ДП «Львіввугілля» на предмет дотримання вимог законодавства про працю в частині виконання вимог припису.

У ході інспекційного відвідування інспектором виявлено порушення трудового законодавства, про що складено Акт №ЛВ0293/1609/ПД/АВ-ЛВ5012/П1609 від 04.02.2020 та внесено припис про усунення порушень №ЛВ5012/1609/АВ/П від 17.12.2019

За результатами проведення інспекційного відвідування відносно позивача було винесено спірну постанову.

Обґрунтовуючи протиправність спірної постанови, позивач вказує на те, що він не є розпорядником коштів, а виплату заробітної плати здійснює ДП «Львіввугілля», як це передбачено п.6.2 Статуту ДП «Львіввугілля».

Так, згідно Статуту ДП «Львіввугілля» №437 від 22.11.2019, підприємство засноване на державній формі власності. Відповідно до п.6.2 цього Статуту підприємство несе обов`язок забезпечення своєчасної та у повному обсязі виплати заробітної плати працівникам підприємства; забезпечення своєчасної сплати податків та інших відрахувань згідно із законодавством.

Згідно п.п.3.2, 3.5, 9.19 Положення про ВП «Червоноградське спецуправління з гасіння териконів і рекультивації земель» ДП «Львіввугілля» від 08.09.20209, даний підрозділ не є юридичною особою, фінансові та кредитно-розрахункові операції підрозділу здійснюються ДП «Львіввугілля», керівник підрозділу несе відповідальність за несвоєчасну виплату заробітної плати, інших установлених законодавством виплат працівникам підрозділу у межах наданих на ці цілі коштів.

Крім того, відповідно до платіжних доручень №219 від 10.02.2020, №220 від 10.02.2020, №76 від 04.02.2020, №75 від 04.02.2020, №362 від 04.03.2020, №363 від 04.03.2020 платником заробітної плати є ДП «Львіввугілля».

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не може нести адміністративну відповідальність за невиконання вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу, оскільки він не є розпорядником коштів підприємства.

При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено статтею ст. 286 КАС України.

Відповідно до частини 3 цієї статті, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право : 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки в діях ОСОБА_1 судом не встановлено наявності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1886 КУпАП, що відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є обов`язковою умовою притягнення до адміністративної відповідальності, позивач не може нести адміністративну відповідальність за порушення законодавства про працю.

Відтак, ефективним способом захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача є задоволення вимоги про скасування оспорюваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, що відповідає положенням ч.3 ст.286 КАС України.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених, в тому числі статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 квітня 2020 року по справі №459/789/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 01.12.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС.