Справа № 380/7810/20
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року справа №380/7810/20

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лунь З.І., розглянув позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області області (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), в якому просить суд:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виплати ОСОБА_1 з 01.04.2019 пенсії за вислугу років у зменшеному від встановленого розмірі та такими, що порушують його права, гарантованих чинним законодавством;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплачувати ОСОБА_1 з 01.04.2019, з урахуванням вже виплачених сум та вимог постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 у справ №1.380.2019.000173 пенсію у встановленому Головним управлінням розмірі 28051,84грн., з нарахуванням компенсації втрати частини доходу.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2020 №1.380.2019.002042 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області позивачу перераховано пенсію та встановлено її у розмірі 28051,84грн., однак призначено до виплати у розмірі 15850,00грн. Позивач не погоджується із такою сумою виплачуваної йому пенсії, вважає дії відповідача такими, що не відповідають законодавству, оскільки відповідач протиправно обмежив максимальний розмір пенсії, належний до виплати.

Позивач подав суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ним обрано правильний спосіб захисту свого порушеного права.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, заперечує позовні вимоги, обгрунтовуючи тим, що ним виконано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2020 №1.380.2019.002042 та проведено перерахунок пенсії позивачу. Відповідач зазначає, що у зазначеній постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду не встановлено зобов`язання відповідачу щодо виплати ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимального розміру. Відповідач вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки подання позову у справі, що розглядається стосується виконання судового рішення у іншій справі, а саме у справі №1.380.2019.002042. Також відповідач зазначає, що розмір пенсії позивача підлягає обмеженню відповідно до Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд встановив таке.

Позивач є пенсіонером МНС України і з 01.01.2011 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2020 №1.380.2019.002042 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести повторний перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року, виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідці Головного управління ДСНС України у Львівській області від 23.10.2019 року за № 58-7/6368 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Згідно з довідкою відповідача про перерахунок ОСОБА_2 пенсії загальний розмір пенсійного забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.04.2019 склав 28051,84грн., але до виплати призначено 13475,12грн.

ОСОБА_1 не погоджується з тим, що йому виплачується пенсія у розмірі меншому, ніж нараховано. Це стало підставою для звернення до суду.

Суд застосовує такі норми права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року за №2262-ХІІ. Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно з ч.1 ст.43 даного Закону, пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Положення статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність доповнено згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 848-VIII.

Зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, зокрема, частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, на яку покликається відповідач, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Це означає, що стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 522/3049/17, а тому суд, у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод.

Враховуючи те, що ч. 7 ст.43 Закону №2262, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року за № 7-рп/2016, суд вважає, що дії органу Пенсійного фонду України щодо обмеження призначення ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром є протиправним.

Щодо покликання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 580/234/19, то суд зазначає, що така стосується іншого суб`єктного складу та відмінних правовідносин, які регулюються іншими нормативно-правовими актами.

Щодо застосування позивачем невірного, на думку відповідача, способу захисту права з тих підстав, що предмет спору у справі №380/7810/20 стосується виконання рішення у справі №1.380.2019.002042, то суд зазначає, що питання обмеження пенсії максимальним розміром є похідними від перерахунку пенсії, і можуть бути вирішені тільки після здійснення такого перерахунку та прийняття рішення про виплату перерахованих коштів. Отже, спору щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивача до суду у справі №1.380.2019.002042 не існувало. Тому позовні вимоги, що стосуються обмеження пенсії максимальним розміром є самостійними, відтак суд дійшов висновку, що позивач обрав належний спосіб захисту свого порушеного права, звернувшись до суду із означеним позовом.

Щодо компенсації втрати частини доходу

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон №2050-III) та «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до положень статей 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі статтею 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 цього ж Закону визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);стипендії;заробітна плата (грошове забезпечення).

Пунктом 4 Порядку №159 передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу вищезазначених норм права, встановлено, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у пункті 3 Порядку №159, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

З урахуванням того, що рішення суду про зобов`язання здійснити виплату пенсії позивачу у розмірі, нарахованому відповідачем, не набрало законної сили, тому відсутні підстави для задоволення такої вимоги.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково.

ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимального розміру з 01.04.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснювати виплату перерахованої 01.04.2019 року ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2019 без обмеження максимального розміру, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні позову в частині позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання нарахувати компенсацію втрати частини доходу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.