Справа № 140/13553/20
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року ЛуцькСправа № 140/13553/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.06.2020 позивач звернувся до відповідача щодо призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. При цьому, годувальник - його дружина ОСОБА_2 перебувала на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ) та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області № 41 позивачу призначена пенсія по втраті годувальника на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), в розмірі на одного працездатного члена сім`ї - 50% пенсії за віком померлого годувальника.

Позивач не погоджується із рішенням ГУ ПФУ у Волинській області № 41 про призначення пенсії на підставі Закону № 1058-ІV, оскільки при обчисленні пенсії не було враховано відсоток грошового забезпечення померлого годувальника, неправильно застосовано відсоток, пенсія повинна була бути нарахована та виплачена на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ та згідно з довідкою Головного управління статистики у Волинській області за № 27/14-38/02, виданої у липні 2016 року, у розмірі 70% від заробітної плати, що визначена у довідці.

Позивач, з покликанням на нормативно-правові акти, наведені у тексті позовної заяви, вважає, що відповідач безпідставно відмовив у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Позивач просить визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у Волинській області у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ та зобов`язати відповідача здійснити переведення на пенсію у зв`язку з втратою на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 40).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 12.10.2020 № 0300-0802-7/33394 (а. с. 43-47) відповідач позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) та не є державним службовцем, тому відсутні правові підстави для переведення його на пенсію у зв`язку із втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ. 16.06.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на пенсію у разі втрати годувальника за померлу дружину та ОСОБА_1 правомірно призначено пенсію у разі втрати годувальника саме відповідно до норм Закону № 1058-ІV.

21.10.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача із доводами відзиву не погодився з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 99-103).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, з урахуванням строків, визначених статтею 258 КАС України.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області, з 18.01.1996 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ, що підтверджується розрахунком за вислугу років від 24.01.1996 та матеріалами пенсійної справи № ХА13330-Міноборони (а. с. 83-85).

ОСОБА_2 , дружина позивача ОСОБА_1 , перебувала на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 02.07.2007 отримувала пенсію за віком, яка була призначена відповідно до Закону № 3723-ХІІ, що підтверджується протоколом про призначення пенсії від 13.07.2007 № 85124 та іншими матеріалами пенсійної справи № 804466 (а. с. 96-98).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 18), з 01.06.2020 ОСОБА_2 знята з обліку в ГУ ПФУ у Волинській області у зв`язку із смертю, про що у пенсійній справі зроблено відмітку (а. с. 96 зворот).

16.06.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до Луцького ОУПФУ із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника (а. с. 93).

Рішенням Луцького ОУПФУ № 41 від 22.06.2020 про призначення пенсії з 16.06.2020 ОСОБА_1 призначено пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 1058-ІV (а. с. 90-92).

16.06.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про припинення виплати пенсії з 01.07.2020 у зв`язку із переходом на пенсію по втраті годувальника за іншим законом (а. с. 86), та відповідно до атестата про зняття з обліку № 278 ОСОБА_1 з 01.07.2020 припинено виплату пенсію за Законом № 2262-ХІІ з причини переходу на пенсію за іншим законом (а. с. 87).

29.07.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення (здійснення перерахунку або переведення) пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ (а. с. 27-31).

Листом від 17.08.2020 № 10847-11408/М-02/8-0300/20 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача про відсутність підстав, викладених у вказаній заяві (а. с. 34).

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Пунктом 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-ІV передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 37 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

В той же час, за приписами статті 37 Закону № 3723-ХІІ у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно із пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, пенсія відповідно до Закону № 3723-ХІІ призначається саме особам, які відповідають вимогам, переліченим в пунктах 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII. Право на призначення пенсії по втраті годувальника розділом ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII не передбачено.

Разом з цим, пенсія позивача по втраті годувальника - члена сім`ї померлого годувальника безпосередньо пов`язана з правом на пенсію саме померлої особи, що мала на утриманні інших непрацездатних осіб. Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 562/1156/17.

Суд звертає увагу, що відповідач не заперечує право позивача на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, проте вважає, що таку пенсію необхідно призначити на загальних підставах за Законом № 1058-ІV, а не відповідно до Закону № 3723-ХІІ.

Суд не погоджується із зазначеною позицією відповідача та з урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України, дійшов висновку про те, що оскільки померлий годувальник - дружина позивача ОСОБА_2 набула право на отримання пенсії за Законом № 3723-ХІІ, яку отримувала до смерті, тому позивач має право на призначення йому пенсії по втраті годувальника саме за Законом № 3723-ХІІ.

При вирішенні даного спору суд також враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а, які полягають у тому, що дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника. За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Відтак, оскільки суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у переведенні позивача на пенсію у зв`язку із втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ, тому виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України суду повноважень, з наведених вище мотивів взаємопов`язані позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений квитанцією від 14.09.2020 № 126 (а. с. 13, 39).

За правилами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частин п`ятої - сьомої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 30.06.2020 № 46/1 (а. с. 35-36), корінця квитанції від 30.06.2020 № 46/1 (а. с. 37), детального опису робіт (наданих послуг) від 21.10.2020 (а. с. 104-105), позивач сплатив адвокату Леміщаку Д.М., який здійснює професійну діяльність відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ВЛ № 986 від 19.12.2017 (а. с. 15), кошти на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву від 12.10.2020 № 0300-0802-7/33394 (а. с. 43-47) заперечив щодо співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що вказані в детальному описі робіт від 21.10.2020 (а. с. 104-105) види послуг у вигляді укладення договору про надання правової допомоги, виготовлення копій, формування адвокатського досьє не є видами правової допомоги, а тому відшкодуванню не підлягають.

На думку суду, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін), час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, а також заперечення відповідача, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в загальному розмірі 2840,80 грн., з них: судовий збір в сумі 840,80 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області у переведенні ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22в, ідентифікаційний код 13358826) здійснити переведення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22в, ідентифікаційний код 13358826) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 2840 гривень 80 копійок (дві тисячі вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх