Справа № 400/4183/20
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 р. № 400/4183/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. Фалеєвська, 14, м. Миколаїв, 54001

треті особи:Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, пр. Центральний, 141-В, м. Миколаїв, 54055

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогами (з урахуванням заяви від 24.11.2020р.):

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст.29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»;

- стягнути з відповідача на користь позивача суддівську винагороду у розмірі передбаченому спеціальним законом без застосування обмеження суддівської винагороди на період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. в сумі 102373,50 грн. з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Третьою особою у справі позивач зазначив Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області.

Ухвалою від 01.10.2020р. суд призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 01.10.2020р. суд витребував у відповідача довідку про нараховану та фактично виплачену позивачу суддівську винагороду за період з 01.01.2020р. по 28.08.2020р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що працює на посаді судді. За період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року відповідачем виплачено суддівську винагороду з обмеженнями в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, хоча Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон 1402) жодних обмежень не передбачає. Внаслідок встановлених відповідачем обмежень позивачем недоотримано 102373,50 грн. суддівської винагороди. Проте під час нарахування суддівської винагороди за вказаний період відповідачем було протиправно застосовано обмеження, передбачене частиною третьою статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-ІХ від 13 квітня 2020 року (далі Закон 553-ІХ). Позивач вказує, що питання виплати суддівської винагороди регулюється саме Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Такої позиції підтримується і Конституційний Суд України у Рішенні від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020.

20.10.2020р. від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що у період з 01.04.2020р. по 17.04.2020р. управління здійснювало нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди відповідно до норм чинного законодавства в повному обсязі за фактично відпрацьовані у місяці робочі дні та без обмежень встановлених Законом № 553-ІХ. Також відповідач у відзиві вказав, що нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників, суддівська винагорода обмежується максимальним розміром 47230грн. на місяць. Зазначене питання було предметом розгляду Ради суддів України під час засідання, що відбулось 24.04.2020р., за результатами якого прийнято відповідне рішення від 24.04.2020р. № 22. Отже, ТУ ДСА України в Миколаївській області як розпорядник коштів нижчого рівня не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Щодо рішення Конституційного Суду від 28.08.2020р., то воно не поширюється на правовідносини, що виникли до дня його ухвалення та не може бути підставою для стягнення коштів. У задоволенні позову відповідач просив суд вімовити повністю.

До відзиву відповідач надав на виконання ухвали суду від 01.10.2020р. витребувану судом Довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за період роботи на посаді судді з 01.01.2020р. по 28.08.2020р.

Головне управління Державної казначейської служби у Миколаївській області надало до суду 19.10.2020р. письмові пояснення на позовну заяву. В своїх поясненнях третя особа уточнила свою назву, оскільки в позові позивач вказав третьою особою Головне управління Державної казначейської служби в Миколаївській області, проте згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань правильна назва - Головне управління Державної казначейської служби у Миколаївській області. Третя особа зазначила, що держава забезпечує фінансування на належні умови для фінансування судів і діяльності суддів, розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій (ст..130 Конституції України). Органи казначейської служби України безпосередньо здійснюють виконання рішень про стягнення коштів з Державного бюджету України. Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. В своїх поясненнях третя особа також як і відповідач посилалась на рішення Ради суддів України рішення від 24.04.2020р. № 22 та Закон України № 553-ІХ, якими встановлено відповідні обмеження щодо виплати суддівської винагороди починаючи з 18.04.2020р. В задоволенні позову третя особа просила суд відмовити повністю, а розгляд справи здійснити без участі представника в порядку письмового провадження.

Позивачка в позовній заяві просила суд розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

Позивач працює на посаді судді Братського районного суду Миколаївської області.

Починаючи з квітня 2020 року суддівську винагороду позивачу нараховано та виплачено в обмеженому розмірі на підставі ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, що підтверджується довідкою про заробітну плату від 16.10.2020р., надану відповідачем разом з відзивом до матеріалів справи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" на усій території України з 12.03.2020 р. установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18.04.2020 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 р. № 553, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29 наступного змісту: "Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки…

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)".

Разом з тим, ст. 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 1 ст. 135 Закону № 1402 визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 Закону № 1402 суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з ч. 3 ст. 135 Закону № 1402 базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною 4 ст. 135 вказаного Закону визначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Відповідно до ч.ч. 5 - 8 ст. 135 Закону № 1402 суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

З урахуванням ч. 9 ст. 135 Закону № 1402 обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України в п. 4.1 рішення від 11.03.2020 р. у справі № 4-р/2020 з посиланням, у тому числі, на норми міжнародного права зазначив, що: "Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя (ч. 1 ст. 124 Основного Закону України).

Наведені положення Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу".

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Виходячи з наведених вимог процесуального права та враховуючи те, що ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" в частині суддівської винагороди не відповідає Конституції України та нормам міжнародного права, суд до спірних правовідносин застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

До того ж, в подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 р. № 10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 1, 3 ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 р. № 294 зі змінами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Нараховуючи та виплачуючи позивачу суддівську винагороду з обмеженням суб`єкт владних повноважень діяв з порушенням вимог ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону № 1402, що призвело до порушення прав позивача та гарантій його незалежності як судді.

Сума недоплаченої позивачу суддівської винагороди за період з 18.04.2020р. по 28.08.2020 року становить 102373,51 грн., що підтверджується довідкою про заробітну плату від 16.10.2020р. № 7/1-1652/20 за відповідний період. Відповідач проти заявленої до стягнення суми заперечував та наполягав на тому, що відповідно до Рішення Ради суддів України від 24.04.2020р. № 22 суддівська винагорода обмежується максимальним розміром 47230грн. на місяць.

З цього приводу суд зазначає таке. Враховуючи, що відповідачем самостійно обраховано суму недоплаченої суддівської винагороди за період з 18.04.2020р. по 28.08.2020 року у сумі 102373,51грн. та зазначено про розмір такої суми в довідці про заробітну плату від 16.10.2020р. виданої відповідачем, стягненню з відповідача підлягає саме ця сума.

Щодо вимоги позивача про допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів, суд зазначає наступне.

Відповідно пункту 2 та пункту 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, рішення суду в частині присудження суддівської винагороди у межах суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Фалеєвська, 14, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Фалєєвська, 14, м. Миколаїв, 54001, код ЄДРПОУ 26299835) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суддівської винагороди за період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст.29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік».

3. Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Фалєєвська, 14, м. Миколаїв, 54001, код ЄДРПОУ 26299835) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суддівську винагороду у розмірі передбаченому спеціальним законом без застосування обмеження суддівської винагороди на період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. в сумі 102373,50 грн. з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

4. Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Фалєєвська, 14, м. Миколаїв, 54001, код ЄДРПОУ 26299835) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суддівську винагороду у розмірі передбаченому спеціальним законом без обмеження суддівської винагороди за один місяць в сумі 34748,00 грн.

5. Рішення в частині стягнення недоплаченої суддівської винагороди в межах суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов