Справа № 240/13819/20
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Лавренчук О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність прокуратури Житомирської області щодо не здійснення нарахування та виплати усіх належних сум при звільненні ;
- зобов`язати прокуратуру Житомирської області здійснити за період з 26.03.2020 по 30.04.2020 перерахунок заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та з урахуванням усіх надбавок до посадового окладу, премій та виплатити різницю недоотриманої при звільненні суми заробітної плати за вищевказаний період;
- зобов`язати прокуратуру Житомирської області здійснити перерахунок заробітної плати за період з 25.09.2020 по 25.03.2020, включивши до її складової надбавку за класичний чин "старший радник юстиції" та надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, обчислену за вказаний період з урахуванням надбавки за класний чин та виплатити різницю недоотриманої при звільненні суми заробітної плати за вищевказаний період;
- зобов`язати прокуратуру Житомирської області здійснити перерахунок суми компенсації за дні невикористаної відпустки у зв`язку із звільненням, включивши до складової її обчислення за період з 25.09.2019 по 25.03.2020 надбавку за класичний чин "старший радник юстиції" та надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, обчислену з урахуванням надбавки за класний чин, а за період з 26.03.2020 по 30.04.2020 заробітну плату, з урахуванням розміру посадового окладу згідно ст.81 Закону України «Про прокуратуру» та з урахуванням усіх надбавок до посадового окладу та премій;
- зобов`язати прокуратуру Житомирської області здійснити коригування суми нарахованої у п.5 прохальної частини позову компенсації за дні невикористаної відпустки на коефіцієнт 6,7 та виплатити різницю між відкоригованою сумою та фактично виплаченою при звільненні сумою даної компенсації.
В обґрунтування позову вказує, що за період з 26.03.2020 по 30.04.2020, заробітна плата відповідачем нараховувалась, виходячи з посадового окладу начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області, передбаченого постановою КМУ від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури", а повинна була нараховуватися і виплачуватись відповідно до вимог ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", оскільки Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 зумовлено застосування до спірних правовідносин норми статті 81 Закону України "Про прокуратуру", що визначають розміри та порядок виплати заробітної плати прокурорам.
Окрім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ч. 1 ст. 49 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ (чинна до набуття чинності Законом від 19.09.2019 №113-ІX) заробітна плата прокурорів складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, а п. 2 постанови КМУ від 31.05.2012 №505 надано керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів; надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років. Вважає, що у період з 25.09.2019 по 25.03.2020 мала право на отримання щомісячної надбавки за класний чин у розмірі 2400 грн та врахування її при установленні надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи у вказаний період.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 21.08.2020 позовну заяву залишено без руху.
Заява на усунення недоліків позовної заяви надійшла до суду 28.08.2020
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання на 01.10.2020.
Позивач до суду 01.10.2020 не прибула. Надіслала через електронний суд заяву про відкладення розгляду справи.
Представник відповідача прибув до суду. Підготовче судове засідання відкладено на 19.10.2020.
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 06.10.2020. У відзиві відповідач вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідач зазначив, що відповідно до постанови КМУ від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (Додаток №2) розмір окладу начальника відділу регіональної прокуратури становить 7210 гривень. Пунктом 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113 передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом обіймають посади прокурорів у регіональних прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в обласних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Отже, підстави для здійснення позивачу перерахунку заробітної плати у період з 26.03.2020 по 30.04.2020 відсутні. Щодо ненарахування позивачу надбавки за класний чин варто зазначити, що згідно пункту 1 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ, визнано такими, що втратили чинність норми Закону України «Про прокуратуру» у редакції 1991 року, у тому числі частина перша статті 49 Закону, якою однією зі складових заробітної плати прокурорів визначалась надбавка за класні чини. Нарахування заробітної плати прокурорів після набрання чинності з 25.09.2019 Закону №113-ІX проводиться без врахування зазначеної надбавки.
До суду 07.10.2020 надійшла заява позивача у якій вказано, що надалі необхідно врахувати зміну найменування відповідача. Замість - прокуратура Житомирської області на Житомирська обласна прокуратура.
Відповідь на відзив зареєстровано відділом документального забезпечення суду 07.10.2020. Позивач зазначає, що з дати ухвалення Конституційним Судом України вищевказане рішення від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 у мене виникло право на отримання заробітної плати виходячи з посадового окладу, визначеного ст.81 Закону України «Про прокуратуру». Разом з тим, відповідач рішення Конституційного Суду України та вимоги ст.81 Закону «Про прокуратуру» не виконує мотивуючи це тим, що оплата праці відповідно до норм статті 81 Закону України «Про прокуратуру» має здійснюватися лише для прокурорів, які займають посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах. Вважає зазначені висновки відповідача помилковими та недопустимими, оскільки формальна невідповідність у статті 81 Закону України «Про прокуратуру» назв посад не може бути підставою для невиконання рішення Конституційного Суду України, яким однозначно констатовано, що регулювання оплати праці прокурорів будь-якого органу прокуратури неможливо здійснювати постановою Уряду. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань прокуратуру Житомирської області лише перейменовано на Житомирську обласну прокуратуру без зміни ідентифікаційного коду.
У підготовчому судовому засіданні 19.10.2020 суд протокольною ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановив замінити відповідача: Прокуратуру Житомирської області на Житомирську обласну прокуратуру.
Ухвалою суду від 19.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12.11.2020.
У судовому засіданні 12.11.2020, суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, протокольною ухвалою постановив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Встановлено, що із грудня 1999 року позивач працювала в органах прокуратури.
Наказом №97к від 28.04.2020 звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокурори Житомирської області та органів прокуратури Житомирської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України ""Про прокуратуру" 30 квітня 2020 року.
Як вбачається з відповіді на звернення №18-566вих-20 від 28.08.2020, надбавка за класний чин за період з 25.09.2019 по 25.03.2020 ОСОБА_1 не нараховалась. Також вона не нараховувалась при обчисленні надбавки за високі досягнення в праці та за виконання особливо важливої роботи у вказаний період.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача в частині нарахування посадового окладу у розмірі, що є меншим ніж встановлений статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" та невиплати надбавки за класний чин і неврахування її при обчисленні надбавки за високі досягнення в праці та за виконання особливо важливої роботи, - позивач звернулась до суду за захистом свої прав.
Щодо надбавки за класний чин.
Позивач, звертаючись до суду з позовом вказує, що відповідач протиправно не включив при нарахуванні заробітної плати у період із 25.09.2019 по 25.03.2020 надбавку за класний чин "старший радник юстиції".
Встановлено та матеріалами адміністративної справи підтверджується, що наказом Генерального прокурора України №37к від 17.03.2016 ОСОБА_1 присвоєно класний чин "старший радник юстиції" (а.с. 19).
Судом безспірно встановлено, що у період із 25 вересня 2019 року по 25 березня 2020 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась надбавка за класний чин "старший радник юстиції".
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частинами першою та другою статті 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 (далі - Закон №1697), заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами та складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції 1991 року) заробітна плата прокурорів складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів. Надбавки за вислугу років встановлюються також іншим працівникам прокуратури (спеціалістам, службовцям, робітникам). Розміри посадових окладів, надбавок за класні чини та вислугу років затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX (далі - Закон №113), визнано такими, що втратили чинність норми Закону України «Про прокуратуру» у редакції 1991 року, у тому числі частина перша статті 49, якою однією зі складових заробітної плати прокурорів визначалась надбавка за класні чини.
Нарахування заробітної плати прокурорів після набрання чинності з 25 вересня 2019 року Закону №113 проводиться без врахування зазначеної надбавки.
В той же час, відповідно пункту 3 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113 від 19.09.2019, за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
У додатку 8 до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 за №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі - Постанова №505) визначено розмір надбавок до посадових окладів працівників органів прокуратури за класні чини.
Вказана постанова була чинною на день прийняття Закону України від 19.09.2019 №113.
Додаток 8 Постанови №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.2020 №171 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
За наведеного правового регулювання, суд зазначає, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» від 19.09.2019 №113, у прокурорів відсутнє право на отримання надбавки за класний чин як складової заробітної плати, а тому у позивача із 25.09.2019 відсутнє право на виплату, яку скасовано законом.
Суд зазначає, що збереження виплати за класний чин у підзаконному нормативно-правовому акті не може бути застосовним, за відсутності передбаченого законом права на таку виплату, оскільки заробітна плата прокурора регулюється виключно Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (стаття 81 Закону №1697-VII).
Отже, позовні вимоги в частині перерахунку заробітної плати за період з 25.09.2019 по 25.03.2020 із включенням до її складової надбавки за класичний чин "старший радник юстиції" не підлягають задоволенню.
Суд відмічає, що матеріалами адміністративної справи підтверджується, що у спірний період позивачу нараховувалась та виплачувалась надбавка за виконання особливо важливої роботи, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача.
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність права позивача на виплату надбавки за класний чин, відсутні підстави для обрахування надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи позивача з урахуванням виплати за класний чин та відсутні підстави для задоволення позову і в частині перерахунку суми компенсації за дні невикористаної відпустки у зв`язку із звільненням, включивши до складової її обчислення за період з 25.09.2019 по 25.03.2020 надбавку за класичний чин "старший радник юстиції" та надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, обчислену з урахуванням надбавки за класний чин.
Окрім того, оскільки за результатом розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині перерахунку суми компенсації за дні невикористаної відпустки у зв`язку із звільненням, суд вважає безпідставними і позовні вимоги про: зобов`язання прокуратуру Житомирської області здійснити коригування суми нарахованої у п.5 прохальної частини позову компенсації за дні невикористаної відпустки на коефіцієнт 6,7 та виплатити різницю між відкоригованою сумою та фактично виплаченою при звільненні сумою даної компенсації.
Щодо права позивача у період із 26.03.2020 по 30.04.2020 на заробітну плату з урахуванням посадового окладу згідно ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».
Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що у спірний період посадовий оклад позивача становив 7210,00 грн (а.с. 22).
Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивачу у спірний період нараховувалась заробітна плата виходячи з розміру посадового окладу, визначеного постановою КМУ від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», тобто, з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 № 79-VIII, у розмірі встановленому законом.
Відповідно до норм ч. 3 ст. 81 Закону №1697, посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Між тим, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697 зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визначено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697 зі змінами втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто, з 26.03.2020.
Разом з тим, суд відмічає, що Законом №113, який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури.
Так, у частині 1 статті 7 Закону України від 14.10.2014 №1697 «Про прокуратуру» слова «регіональні» та «місцеві» замінено відповідно на «обласні» та «окружні», а пункт 4 цієї частини 1 та статті стосовно військових прокуратур в системі органів прокуратури виключено.
Отже, статтею 15 Закону №1697 зазначено виключний перелік посад в обласних та окружних прокуратурах (в редакції Закону №113).
Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 за прокурорами та керівниками регіональних і місцевих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до обласної чи окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників регіональних прокуратур та місцевих прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури (постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (зі змінами)).
Разом з тим, суд відмічає, що Конституційний Суд України у Рішенні від 3 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 зазначив, що стале забезпечення фінансування, зокрема, органів прокуратури, робота якої тісно пов`язана з діяльністю судів, є однією з конституційних гарантій реалізації прав і свобод громадян, їх судового захисту (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини). Потреба у належному матеріальному забезпеченні прокурорів випливає з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними функцій держави, є гарантією незалежності їх діяльності у ефективному судовому захисті прав громадян.
У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя, ухваленій на її 724-му засіданні 6 жовтня 2000 року, № Rec (2000)19 зазначено, що «у країнах, у яких прокуратура є незалежною від уряду, держава має вжити ефективних заходів для того, щоб гарантувати закріплення в законі суті й обсягу незалежності прокуратури» (пункт 14).
Отже, незалежність прокурорів не є прерогативою або наданим привілеєм, а є гарантією справедливого, неупередженого та ефективного здійснення ними своїх повноважень (своєї діяльності).
Згідно Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). Виключно законами України визначаються, зокрема, організація і діяльність прокуратури (пункт 14 частини першої статті 92, частина друга статті 131-1 Основного Закону України). Оскільки норми Основного Закону України, якими передбачено перелік питань, що регулюються виключно законами України, мають імперативний характер, то всі рішення мають бути ухвалені у формі закону.
Закон №1697, із змінами, як передбачено у його преамбулі, визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Однією із засад, на яких ґрунтується діяльність прокуратури, визначено незалежність прокурорів, що передбачає існування гарантій від незаконного політичного, матеріального чи іншого впливу на прокурора щодо прийняття ним рішень при виконанні службових обов`язків (пункт 5 статті 3 Закону).
Згідно приписів ч. 1 ст. 16 Закону №1697, незалежність прокурора забезпечується, зокрема, забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора (пункт 3); установленим законом порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності прокуратури (пункт 4); належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора (пункт 5).
Здійснюючи функції прокуратури, прокурор керується у своїй діяльності лише Конституцією та законами України (частина друга статті 16 Закону). Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджання виконанню службових обов`язків або прийняття ним незаконного рішення (абзац перший частини п`ятої статті 16 Закону).
Статтею 87 Закону №1697 встановлено особливості забезпечення функціонування прокуратури, які полягають у тому, що держава забезпечує фінансування та належні умови функціонування прокуратури і діяльності прокурорів; забезпечення функціонування системи прокуратури передбачає: визначення у Державному бюджеті України видатків на фінансування прокуратури не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення нею повноважень відповідно до закону; законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування прокуратури; гарантування достатнього рівня соціального забезпечення прокурорів.
Нормою ст. 89 Закону №1697 визначено засади фінансування прокуратури: фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку; функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора.
Відповідно до статті 90 Закону №1697, фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Суд вважає, що однією з необхідних передумов незалежної діяльності прокуратури, неупередженого, об`єктивного, безстороннього виконання прокурорами своїх функцій є заходи щодо їх юридичного захисту, належного рівня матеріального та соціального забезпечення прокурорів, які мають бути гарантовані таким чином, щоб не допустити тиску, що може спричинити вплив на прийняті ними рішення. Це може бути реалізовано лише шляхом визначення відповідним законом України належних умов для функціонування прокуратури та системи фінансування, у тому числі регулювання заробітної плати прокурора для забезпечення неупередженості при реалізації встановлених Конституцією та законами України повноважень.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8).
Юридична визначеність є ключовою у розумінні верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми мають бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правовідносин.
Таку позицію зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020.
З наведеного вбачається, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом, а тому положення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, в частині, що «На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури», є таким, що суперечить частині другій статті 131-1 Основного Закону України.
Суд відмічає, що вимоги пункту 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» передбачають, що до дня початку роботи обласних прокуратур, окружних прокуратур, їх повноваження здійснюють відповідно регіональні прокуратури, місцеві прокуратури, однак такий підхід стосовно прокурорів регіональних та місцевих прокуратур є дискримінаційним та порушує права прокурорів на забезпечення належних умов праці, створює передумови для посягань на їх незалежність, а також порушує положення ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.
Разом з тим, позиція відповідача, пов`язана з відмовою виплачувати позивачу грошове забезпечення у розмірі, встановленому ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», призводить до того, що за аналогічну діяльність, передбачену Законом України «Про прокуратуру», позивач та прокурор, який вже призначений до Офісу Генерального Прокурора, обласних та окружних прокуратур, отримують заробітну плату (грошове забезпечення), яка/яке суттєво відрізняється за своїм розміром та структурою.
Таким чином, суд уважає, що припис абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113, «На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури», який застосовано відносно позивача, не відповідає сукупності приписів частини 1 та 2 статті 24 Основного Закону і частини 2 статті 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».
Відповідно до вимог частини 3 статті 7 КАС України, у разі невідповідності правового акту Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині наявності у позивача права на перерахунок заробітної плати за період із 26.03.2020 по 30.04.2020, виходячи з розміру посадового окладу визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У зв`язку з відсутністю документально підтверджених судових витрат по даній справі, питання про їх розподіл судом не розглядається.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо нездійснення нарахування та виплати всіх належних сум при звільненні ОСОБА_1 .
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук