Справа № 560/2084/20
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2084/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

02 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позивача: Миханчук Л.К.,

представника відповідача: Домінюк Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу 55 Управління начальника робіт на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року (м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до 55 Управління начальника робіт про надання дозволу на погашення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2020 року Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до 55 Управління начальника робіт про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна 55 Управління начальника робіт, що перебуває у податковій заставі, згідно з актом опису №445/25 від 20.12.2019 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року позов задоволено, а саме: надано Головному управлінню ДПС у Хмельницькій області дозвіл на погашення податкового боргу 55 Управління начальника робіт за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі відповідно до акту опису майна від 20.12.2019 року №445/25.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду 19.06.2018 року у справі №822/1516/18, яке набрало законної сили, задоволено адміністративний позов Головного управління ДФС у Хмельницькій області та стягнуто з 55 управління начальника робіт податковий борг в сумі 711 328,69 грн. шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що йому належить.

Заборгованість по земельному податку з юридичних осіб в сумі 80707,20 грн. виникла згідно податкової декларації з плати за землю на 2017 рік від 06.02.2017 р.

Відповідно до ч. 4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З метою виконання рішення суду позивачем направлялись до банків, обслуговуючих платника податків, інкасові доручення для примусового списання грошових активів, що знаходяться на рахунках відповідача: до Хмельницької філії ПАТ КБ "Приватбанк" від 27.07.2018 року №727 та №728, від 30.07.2018 року №733 та №734, від 31.07.2018 року №740, від 09.08.2018 року №804 та від 05.12.2019 року №1541. Зазначені документи повернулись без виконання, у зв`язку з неможливістю списання коштів із рахунків відкритих для страхових виплат.

Згідно з інкасовими дорученнями від 31.07.2018 року № 739, від 09.08.2018 року №803 та від 05.12.2019 року №1540 частково стягнуто кошти у розмірі 108,97 грн., 82,80 грн. та 84,25 грн. відповідно.

Позивачем направлялись до банків, обслуговуючих платника податків, інкасові доручення для примусового списання грошових активів, що знаходяться на рахунках відповідача: до АТ "Райффайзен банк Аваль" від 30.07.2018 року № 730, від 19.11.2019 р. №1477, у виконанні яких банком було відмовлено, у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку платника; до АТ "Правекс банк" від 19.11.2019 року №1478 та №1479, від 05.12.2019 року №1543, №1544, №1548, №1549, №1553 та №1554, у виконанні яких було відмовлено, у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку платника.

У справі міститься рішення податкового органу від 08.08.2013 року №37 про опис майна боржника у податкову заставу.

У зв`язку із збільшенням суми податкового боргу, а також у відповідь на лист податкового органу №12779/10/22-01-58-07-19 від 02.12.2019 року відповідачем запропоновано у податкову заставу із зазначенням балансової вартості перелік майна інвентарної групи об`єктів паливного складу.

Податковим керуючим проведений опис майна відповідача у податкову заставу згідно вказаного переліку, зокрема описаний склад паливно-мастильних матеріалів (у тому числі: насосна станція і щитова, побутове приміщення, закрите сховище, туалет, паливна група, масляна група, трубопровід, внутрішні дороги і площадки, огорожа території, під`їзна залізнична колія) за адресою вул. Заводська, буд.6/4, с. Богданівні, Хмельницький район, Інв.№62/775, про що складений акт опису майна №445/25 від 20.12.2019 року.

Примірник акту опису майна був надісланий на адресу відповідача з повідомленням про можливість заміни предмету застави (лист від 15.01.2020р. № 1857/10/22-01-58-07-19).

26.12.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження внесений запис про обтяження за №27359448 на підставі рішення про опис майна боржника у податкову заставу та акту опису майна №445/25 від 20.12.2019, вид обтяження - податкова застава. Зазначені рішення податкового органу є чинними і не скасовані.

Оскільки відповідач має несплачений податковий борг за узгодженими грошовими зобов`язаннями, а заходи, спрямовані на примусове списання грошових активів з рахунків відповідача у банках, не призвели до його погашення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заходи, спрямовані позивачем на погашення податкового боргу шляхом списання коштів, які знаходяться у розпорядженні боржника, не призвели до погашення податкового боргу, а тому суд погоджується з обґрунтованістю вимог позивача щодо необхідності вирішення питання за рахунок майна, яке перебуває у зареєстрованій офіційно податковій заставі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з пунктом 87.1 статті 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Відповідно до п. 89.2 ст. 89 ПК України право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

Пунктом п. 89.3 ст. 89 ПК України визначено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акту опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби.

Відповідно до положень підпунктів 95.1 - 95.3 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з п. 95.3 ст. 95 ПКУ контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Таким чином, продаж майна, яке перебуває у податковій заставі, здійснюється у разі недостатності або відсутності коштів за результатами заходів, здійснених з метою стягнення податкового боргу шляхом списання грошових коштів, які перебувають у власності божника, зокрема на його банківських рахунках.

Суд звертає увагу, що на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року у справі №822/1516/18 позивачем були вчинені необхідні дії, спрямовані на погашення боргу за рахунок грошових коштів боржника, зокрема направлені інкасові доручення в установи банків, які у переважній більшості повернуті без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на цих рахунках та неможливістю списання коштів із рахунків, відкритих для страхових виплат.

Крім того, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року у справі №560/4349/19, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог 55 управління начальника робіт про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, у тому числі стосовно податкового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб в сумі 80707,20 грн.

Щодо посилання апелянта на сплату податкового боргу по земельному податку, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПК України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Згідно п. 287.3 ст. 287 ПК України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Судом встановлено, що 06.02.2017 року відповідачем подано податкову декларацію з плати за землю на 2017 рік з щомісячною часткою сплати - 13349,10 грн.

Однак, відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Тобто, незалежно від того напрямку спрямування коштів, що боржник вказав у платіжному дорученні, сплата коштів в автоматичному режимі зараховується на відповідний податок в погашення податкового боргу по ранішній даті його виникнення. Інший напрямок спрямування (крім заробітної плати та ЄСВ) заборонений чинним законодавством.

Таким чином, суми податкового зобов`язання по земельному податку згідно податкової декларації з плати за землю по термінах сплати 30.08.2017, 30.09.2017, 30.10.2017, 30.11.2017, 30.12.2017 набули статусу "податковий борг" у розумінні пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Окрім того, як вже зазначалось вище, правомірність заявлення до стягнення вищевказаної заборгованості як податкового боргу встановлена рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року у справі №822/1516/18.

Стосовно доводів відповідача щодо обов`язкового письмового погодження відчуження майна з Міністерством оборони України, суд звертає увагу на наступне.

Згідно п. 6 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 р. № 803, відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання (в даному випадку 55 Управлінням начальника робіт ), на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управлінням майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами.

Відтак, надання згоди відповідного суб`єкта управління майном передбачене при відчуженні майна безпосередньо самим суб`єктом господарювання, а не в порядку виконання судових рішень про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платників податків, що перебуває в податковій заставі.

Також колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про недопустимість примусової реалізації вищевказаного майна, з огляду на наступне.

Так, Законом України від 29.11.2001 № 2864-III "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" визначено обмеження лише щодо примусової реалізації майна державних підприємств в частині відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд звертає увагу, що у листі-пропозиції відповідача стосовно надання майна у податкову заставу від 18.12.2019 року № 315 зазначено, що майно, яке пропонується у податкову заставу не використовується в господарській діяльності 55 Управління начальника робіт.

А тому, на майно, що перебуває у податковій заставі, згідно акта опису № 445/25 від 20.12.2019 року не поширюються обмеження, встановлені Законом України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна".

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу 55 Управління начальника робіт залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 грудня 2020 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.