Справа № 460/3959/20
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3959/20 пров. № А/857/13012/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року у справі № 460/3959/20 за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про скасування повідомлення - рішення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Комшелюк Т.О. в м. Рівне Рівненської області 19.08.2020 року), -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Рівненській області, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.03.2020 № 4, № 4.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовільнити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки закконодавчо передбачено, що за порушення законодавства, зазначені в спірних податкових повідомленнях-рішеннях та вчинені з 01.03 по 31.03.2020 року штрафні санкції не застосовуються.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти її задоволення заперечує, зазначаючи про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідач у клопотанні, яке надійшло до апеляційного суду, просив відкласти розгляд справи з огляду на епідемічну ситуацію в регіоні, а також застосувати проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Апеляційним судом, враховуючи розгляд справи в письмовому провадженні, дане клопотання відхилено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у період з 12.03.2020 по 13.03.2020 посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області, відповідно до наказу від 12.03.2020 № 789, на підставі направлень від 12.03.2020 № 666/17-00-33-04, № 668/17-00-05-04, проведено фактичну перевірку позивача за адресою: АДРЕСА_1 з питань порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету.

За результатами проведення фактичної перевірки був складений Акт від 13.03.2020 р. № 561/17-00-13-04/ НОМЕР_1 .

Із вказаного акту вбачається, зокрема, що в ході проведення перевірки, суб`єктом господарювання не проведено розрахункової операції через РРО; здійснено реалізацію алкогольних напоїв без відповідних документів на придбання (відсутні накладні) на загальну суму 18290грн; встановлений факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

На підставі акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Рівненській області прийняті: податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 № 4 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 36581 грн. за порушення вимог пунктів 1, 2, 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР), та податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 № 4 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 17000 грн. за порушення вимог ст. 15 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі - Закон № 481/95-ВР).

Не погоджуючись з такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що пункт 52-1 Підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі ПК України) не звільняє платників податків від застосування до них фінансових санкцій за порушення вимог іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на податкові органи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Єдиним доводом апеляційної скарги щодо неправомірності застосування штрафних санкцій позивач вказує недотримання відповідачем п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України (в редакції, що діє з 02.04.2020 року) за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року, коли штрафні санкції не застосовуються.

Згідно Закону України від 17.03.2020 року № 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності з 18.03.2020 року, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено зокрема пунктом 52-1, відповідно до якого за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року, штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення правил обліку, виробництва та обігу пального або спирту етилового на акцизних складах, що застосовуються на загальних підставах; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати. Протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Проте, відповідно до п. 3.1 ст. 3 ПК України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

З матеріалів справи встановлено, що до позивача застосовані штрафні санкції за порушення Законів №№ 265/95-ВР та 495/95-ВР.

Згідно преамбули Закону 265/95-ВР цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Закон № 495/95-ВР визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Отже, з огляду на положення п. 3.1 ст. 3 ПК України, ні Закон № 265/95-ВР, ні Закон № 495/95-ВР не належать до податкового законодавства, а регулюють правовідносини у відповідних галузях господарської діяльності, хоча , безумовно, належать до іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.

Так, підпунктами 19-1.1.4, 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19 ПК України встановлено, що контролюючі органи здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального;

Відповідно до пп. 20.1.11, 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право: проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, на відповідача покладені функції контролю за дотриманням суб`єктами господарювання Законів №№ 265/95-ВР та 495/95-ВР із правом застосування, у разі виявлення порушення, передбачених цими законами фінансових (штрафних) санкцій (штрафів).

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції вірно зазначив, що пункт 52-1 Підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України не звільняє платників податків від застосування до них фінансових санкцій за порушення вимог іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на податкові органи.

Фактичні обставини справи, відповідно до яких в ході фактичної перевірки контролюючим органом були виявлені порушення, у зв`язку з якими до позивача застосовані штрафні санкції, позивачем у апеляційній скарзі не заперечуються.

Так, статтею 6 Закону № 265/95-ВР передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою-суб`єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб`єктів малого підприємництва. Обов`язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 ПК України встановлено, що фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Статтею 9 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та додаткового обліку. Зокрема, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинні документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 85.2 статті 85 ПК України платник податку зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжні чеків, жетонів тощо), при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадської харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені у такому обліку.

Актом перевірки встановлено, що на момент перевірки в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де здійснює господарську діяльність позивач, відсутні документи на придбання (накладні на придбання) алкогольних напоїв на загальну суму 18290 грн згідно з актом зняття залишків алкогольних напоїв від 21.02.2020.

Отже, доводи відповідача про порушення позивачем вимог п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, а саме: порушення встановленого законодавством порядку ведення обліку товарних запасів за місцем реалізації та/або зберігання, що виразилось у відсутності документів на придбання товарів зазначених в акті зняття залишків алкогольних напоїв на суму 18290 грн на момент проведення фактичної перевірки позивача підтверджуються належними та допустимими доказами.

Згідно з ст. 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Також, як встановлено із акту фактичної перевірки, перед початком фактичної перевірки 12.03.2020 року о 14 год. 49 хв. була провела контрольна розрахункова операція відповідно до п. 80.4 ст. 80 Податкового кодексу України, а саме: при купівлі кави «Експресо» по ціні 15,00грн та 50 грамів коньяку «Старий Кахеті» на суму 40грн, розрахункова операція на суму покупки не проведена через реєстратор розрахункових операцій (РРО на момент перевірки відсутній), відповідний розрахунковий документ (фіскальний касовий чек), що підтверджує виконання розрахункової операції, не роздрукований, відповідно не виданий, натомість був виданий «гостинний рахунок» на суму «разом до сплати: 55,00грн».

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку про порушення позивачем п. 1, 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, відповідно до якого, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо), при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи за правопорушення, вчинене вперше, - штраф одна гривня.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідачем правомірно застосовано штрафні (фінансові) санкції за вказаним порушенням до позивача, тому податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 № 4 є правомірним та скасуванню не належить.

Щодо порушення позивачем вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» апеляційний суд виходить з наступного.

В ході проведення фактичної перевірки встановлено, що позивач здійснив реалізацію 50 грамів коньяку «Старий Кахеті» на суму 40,00 грн без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

На спростування встановленого відповідачем порушення, позивачем не наведено будь-якого обґрунтування та не долучено жодних доказів.

Відповідно до положення ст. 15 Закону України № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Згідно з абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону України № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Аналізуючи вищевикладене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання про те, що апеляційна скарга не містить будь-яких доводів на спростування законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є правомірним та скасуванню не підлягає.

Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року у справі № 460/3959/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор