Справа № 520/14112/2020
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 р. № 520/14112/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: Головуючого - судді: Заічко О.В., розглянувши у спрощеному провадженні в приміщенні суду в м. Харкові справу за позовами ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ), треті особи - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_6 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_7 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 , рнокпп НОМЕР_8 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_7 , рнокпп НОМЕР_9 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_8 , рнокпп НОМЕР_10 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_8 , рнокпп НОМЕР_11 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_9 , рнокпп НОМЕР_12 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_9 , рнокпп НОМЕР_13 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_10 , рнокпп НОМЕР_14 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_11 , рнокпп НОМЕР_15 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_11 , рнокпп НОМЕР_16 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_12 , рнокпп НОМЕР_17 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_13 , рнокпп НОМЕР_18 ), ОСОБА_19 ( АДРЕСА_14 , рнокпп НОМЕР_19 ), ОСОБА_20 ( АДРЕСА_15 , рнокпп НОМЕР_20 ), ОСОБА_21 ( АДРЕСА_16 , рнокпп НОМЕР_21 ), ОСОБА_22 ( АДРЕСА_17 , рнокпп НОМЕР_20 ), ОСОБА_23 ( АДРЕСА_18 , рнокпп НОМЕР_22 ), про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №15848-СГ від 17.09.2020 року "Про визнання такими, що втратили чинність накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області".

Позивачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулись до Харківського окружного адміністративного суду з позовами, в якому просять суд визнати протиправним дії щодо складання наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №15848-СГ від 17.09.2020 року "Про визнання такими, що втратили чинність накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області".

В обґрунтування позову позивачі зазначили, що не погоджуються з оскаржуваним наказом відповідача та діями щодо його складання, вважають їх протиправними, а спірний наказ таким, що підлягає скасуванню. При цьому, позивачі посилаються на відсутність у відповідача підстав, передбачених чинним законодавством, для відмови у наданні дозволу на розроблення документації зі землеустрою, та відсутність у відповідача повноважень щодо скасування вже наданих ним дозволів на розроблення документації зі землеустрою.

Ухвалою суду від 13.11.2020 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ), треті особи - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_6 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_7 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 , рнокпп НОМЕР_8 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_7 , рнокпп НОМЕР_9 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_8 , рнокпп НОМЕР_10 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_8 , рнокпп НОМЕР_11 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_9 , рнокпп НОМЕР_12 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_9 , рнокпп НОМЕР_13 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_10 , рнокпп НОМЕР_14 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_11 , рнокпп НОМЕР_15 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_11 , рнокпп НОМЕР_16 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_12 , рнокпп НОМЕР_17 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_13 , рнокпп НОМЕР_18 ), ОСОБА_19 ( АДРЕСА_14 , рнокпп НОМЕР_19 ), ОСОБА_20 ( АДРЕСА_15 , рнокпп НОМЕР_20 ), ОСОБА_21 ( АДРЕСА_16 , рнокпп НОМЕР_21 ), ОСОБА_22 ( АДРЕСА_17 , рнокпп НОМЕР_20 ), ОСОБА_23 ( АДРЕСА_18 , рнокпп НОМЕР_22 ), про визнання протиправним та скасування наказу.

Об`єднано в одне провадження адміністративні справи №520/14112/2020, №520/14178/2020 та №520/14174/2020. Подальший розгляд та вирішення вимог вирішено здійснювати у межах справи №520/14112/2020.

Треті особи підтримали позовні вимоги та просили суд визнати протиправним та скасувати оскаржуваний наказ з підстав викладених у позовних заявах позивачів.

По справі було відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому ст. 257 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, та отримана ним.

Відповідач надав відзиви на позови, в яких, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на той факт, що при видані оскаржуваного наказу Головне управління Держгеокадастру у Харківській області діяло в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством, маючи при цьому достатньо вмотивованих підстав для визнання такими, що втратили чинність накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, з метою приведення відомостей про цільове призначення земельних ділянок у відповідність до КВЦПЗ, зазначеного у відповідному договорі оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що наказами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 02.06.2020 року №10508-СГ, №10501-СГ, №10504-СГ, №10497-СГ, №10485-СГ, №10507-СГ, №10499-СГ, №10486-СГ, №10496-СГ, №10492-СГ, №10490-СГ, №10488-СГ, від 22.05.2020 року №9982-СГ, №9973-СГ, №9974-СГ, №9976-СГ, №9975-СГ, №9978-СГ, №9980-СГ, №9983-СГ, №9977-СГ, №9979-СГ, №9981-СГ, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , надано дозвіли на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населених пунктів на території Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області, орієнтовною площею 2,0000 га із земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0735 площею 47.6279 га, яка відноситься до земель запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).

В подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №15848-СГ від 17 вересня 2020 року «Про визнання такими, що втратили чинність накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області» вищеназвані накази було визнано такими, що втратили чинність та наказано керівнику Відділу у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області забезпечити внесення державним кадастровим реєстратором відповідних змін до відомостей Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0735 з метою приведення відомостей про її цільове призначення у відповідність до КВЦПЗ, зазначеного у відповідному договорі оренди земельної ділянки.

Не погоджуючись з вказаним наказом позивачі та треті особи звернулися до Харківського окружного адміністративного суду з даними адміністративними позовами.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відтак, суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Як передбачено п. є-1 ч. 1 ст. 15-1 Земельного кодексу України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених ЗК України.

Зі змісту вимог статті 116 Земельного кодексу України вбачається, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови в цьому визначені нормами Земельного кодексу України.

Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць. проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, законодавцем встановлено виключні підстави за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у ЗК Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку, або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України. У випадках ухвалення рішення про відмову в наданні такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року по справі №803/1238/17, від 17 жовтня 2019 року по справі №816/1790/18, від 23 вересня 2019 року по справі №461/2360/17, від 13 грудня 2019 року по справі №803/1075/17, від 18.10.2018 р. по справі №806/1316/18, від 27.02.2018 р. по справі №545/808/17).

Суд звертає увагу на те, що будь які підстави передбачені законом для фактичної відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою шляхом скасування наказу про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, чинним законодавством не передбачені, у тому числі, не передбачені такі підстави як зміна цільового призначення земельних ділянок, на що посилається відповідач у своєму відзиві. У зв`язку з чим, вказані посилання відповідача суд відхиляє.

Як вбачається із тексту оскаржуваного Наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №15848-СГ від 17 вересня 2020 року «Про визнання такими, що втратили чинність накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області», він винесений у відповідності до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 №308 (в редакції наказу Держгеокадастру від 20.02.2020 №53) та з врахуванням доповідної записки Юридичного управління Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 17.09.2020 №10690/34-20-0.14.3.

Зі змісту статей 118, 122 ЗК України вбачається, що процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розроблення проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні ним вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Як було судом зазначено вище, Земельним кодексом України визначено вичерпні підстави для відмови наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність. Тобто вказані дії відповідача можливі тільки на стадії надання чи ненадання дозволу на розроблення такого проекту землеустрою. Водночас, ЗК України не встановлено повноважень відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо скасування вже виданих ним же наказів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з формальних підстав.

Оскаржуваний наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 17.09.2020 року № 15848-СГ, не містить посилань на конкретний пункт Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, на підставі якого такий винесено, які б встановлювали повноваження відповідача на скасування раніше прийнятого наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, а доповідна записка Юридичного управління ГУ Держгеокадастру у Харківській області не є підставою для фактичної відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою в розумінні Земельного кодексу України.

Крім того, набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 02.06.2020 року № 10508-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» виникли обов`язки та право отримання земельної ділянки у власність.

Тобто, обставина виникнення правовідносин на підставі вказаного вище наказу унеможливлює його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Законом України № 475/97 від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7, та 11 до Конвенції» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 23.10.1991 року, «Меллахер та інші проти Австрії» від 19.12.1998 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 року», «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року, зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого «права власності».

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

У вказаних рішеннях, Європейський суд з прав людини визначив, що під поняттям «майно» розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, «активи», які можуть виникнути, «правомірні очікування/ законні сподівання особи».

Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала підстави вважати що таке буде прийнятим та розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність «правомірних (законних) очікувань є передумовою для відповідного захисту». У свою чергу умовою наявності правомірних очікувань у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Таким чином, «правомірні законні очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії" зазначено, що «правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право на отримання земельною ділянкою у власність, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння цим майном на праві власності ще до передання її у власність на виконання даного рішення, по- друге, після передання земельної ділянки у власність у особи виникає право мирно володіти майном протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права, є об`єктом правового захисту згідно зі статті 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

Аналіз зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини дає підстави вважати про необхідність дотримання державою принципу правомірних та законних очікувань та захисту прав особи через призму цього принципу.

Зважаючи на виконання з боку позивачів та третіх осіб всіх дій, необхідних для отримання земельних ділянок у власність, вони мали усі підстави вважати, що такі накази є дійсними та розраховувати на певний стан речей, зокрема, подальше отримання земельних ділянок у власність.

Таким чином, розглядаючи вказану справу, суд погоджується з твердженнями позивачів та третіх осіб про відсутність у відповідача передбачених законом підстав для відмови їм у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності шляхом винесення наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №15848-СГ від 17 вересня 2020 року, що суперечить положенням ст. 118 Земельного кодексу України, та наявність правомірних очікувань у цих осіб, у зв`язку з чим, оскаржувані дії та наказ є протиправними, а тому такий наказ підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного наказу та своїх дій щодо його складання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 255, 257, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративні позови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ), треті особи - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_6 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_7 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 , рнокпп НОМЕР_8 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_7 , рнокпп НОМЕР_9 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_8 , рнокпп НОМЕР_10 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_8 , рнокпп НОМЕР_11 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_9 , рнокпп НОМЕР_12 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_9 , рнокпп НОМЕР_13 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_10 , рнокпп НОМЕР_14 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_11 , рнокпп НОМЕР_15 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_11 , рнокпп НОМЕР_16 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_12 , рнокпп НОМЕР_17 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_13 , рнокпп НОМЕР_18 ), ОСОБА_19 ( АДРЕСА_14 , рнокпп НОМЕР_19 ), ОСОБА_20 ( АДРЕСА_15 , рнокпп НОМЕР_20 ), ОСОБА_21 ( АДРЕСА_16 , рнокпп НОМЕР_21 ), ОСОБА_22 ( АДРЕСА_17 , рнокпп НОМЕР_20 ), ОСОБА_23 ( АДРЕСА_18 , рнокпп НОМЕР_22 ), про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.

Визнати протиправним дії щодо складання наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №15848-СГ від 17.09.2020 року "Про визнання такими, що втратили чинність накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області".

Скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №15848-СГ від 17.09.2020 року "Про визнання такими, що втратили чинність накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 03 грудня 2020 року.

Суддя Заічко О.В.