Справа № 300/2218/19
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у встановленні судового
контролю за виконанням рішення суду
"02" грудня 2020 р. справа № 300/2218/19
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Микитин Н.М., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебувала на розгляді адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення.
05.11.2020 від позивача на адресу суду надійшла заява від 01.11.2020 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 у №300/2218/19 в частині виплати різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з розрахунку 77% грошового забезпечення, починаючи з 2018.
Подана заява мотивована тим, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/2218/19 від 12.12.2019, яке набрало 13.02.2020 законної сили, до цього часу не виконано, що вказує на нівелювання Пенсійним органом прийнятого судом рішення у даній справі. Тому, просить суд постановити ухвалу, якою встановити судовий контроль за виконанням відповідачем судового рішення та зобов`язати подати звіт про виконання рішення суду, встановивши строк, достатній для виконання.
Розглянувши заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення, вивчивши зміст відзиву на заяву, дослідивши долучені заявником та відповідачем докази, суд встановив наступне.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення - задоволено повністю, а саме: визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 із зменшенням основного розміру грошового забезпечення з 77% до 70%, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років в розмірі 77% основного розміру грошового забезпечення, із врахуванням раніше виплачених сум.

Вищенаведене рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 набрало законної сили 13.02.2020.

Позивач вказує на бездіяльність відповідача, яка виражена в тривалому невиконанні судового рішення, у зв`язку з чим звернувся із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначено стаття 382 КАС України, за приписами частини 1 та 2 якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 8 цієї ж статті судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Отже, інститут встановлення судового контролю спрямований, перш за все, на своєчасне добровільне виконання відповідачами - суб`єктами владних повноважень судового рішення, та у встановлені судом строки. Є, так званим достатнім «стимулом» для керівника суб`єкта владних повноважень забезпечити належне виконання судового рішення, яке набрало законної сили, та, відповідно, є гарантією забезпечення прав позивача у справі.

При цьому, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про його виконання як спосіб встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, є диспозитивним правом суду, а не його обов`язком, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, серед яких, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 статті 5 цього Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 63 цього ж Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 передбачено відповідальність за невиконання законних вимог виконавця та порушення вимог цього Закону і встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу, зокрема, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вищенаведених положень випливає, що законодавцем передбачено відповідальність боржника, яка полягає в застосуванні штрафної санкції у випадку невиконання рішення суду в порядку виконавчого провадження.

Суд встановив, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Боберським Р.П., 10.03.2020 на підставі виданого судом 02.03.2020 виконавчого листа №300/2218/19, відкрито виконавче провадження №61492069.

Суд зазначає, що вищенаведене виконавче провадження на даний час не завершено.

Відповідно до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, вищенаведені положення дозволяють суду дійти висновку про передчасність звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 12.12.2019 у справі №300/2218/19 в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, з поданої заяви не вбачається, а судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

Крім того, суд встановив, що відповідачем на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 у розмірі 77% суми грошового забезпечення та виплату пенсії в перерахованому розмірі здійснено з 06.03.2020 в фіксованому розмірі в сумі 13775,58 грн, доплату за період з 13.03.2020 по 01.04.2020 виплачено в сумі 1844,73 грн, а доплата за період з 01.01.2018 по 09.02.2020 яка становить 19088,97 грн.

Додатково суд зазначає, що не погоджуючись із таким порядком виконання судового рішення, заявник фактично стверджує про протиправність дій вчинених відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, на виконання рішення суду, що може бути предметом розгляду судом в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи вище викладені норми законодавства та з`ясовані судом обставини, а також оцінивши докази, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 у справі №300/2218/19 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись статтями 241-243, 248, 256, 295, 296, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 04.11.2020 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 19.11.2019 у справі №300/2218/19 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.