Справа № 580/214/20
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2020-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року справа № 580/214/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання Громової В.В.,

позивача ОСОБА_1 - особисто,

представника відповідача Якушенко О.В.- за посадою,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачці у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення;

- зобов`язати управління встановити позивачці статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та видати посвідчення встановленого зразка.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначиэ, що у 1986 році приймала безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримала інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Позивачка стверджуэ, що відповідно до положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на визнання за нею статусу учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, але відповідач протиправно відмовив їй у визнанні такого статусу, чим позбавив передбачених законом гарантій.

Ухвалою суду від 21.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем 05.02.2020 подано до суду відзив, у якому зазначено, що надані позивачкою документи підтверджують її участь у роботах по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, проте не містять інформації щодо включення позивачки до складу формувань Цивільної оборони. Наданий позивачкою наказ по Чорнобильській Центральній районній аптеці № 16 від 26.04.1986 № 12 «Про забезпечення препаратами йодної профілактики населення району», яким наказано провести термінову роботу по виготовленню та розфасовці препаратів йодної профілактики та залучено до роботи персонал аптеки, включно з позивачкою, не підтверджує того, що вказана аптека була у складі формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню, та не підтверджує того, що роботи, які виконувала позивачка, належать до завдань Цивільної оборони.

Ухвалою суду від 12.03.2020 постановлено здійснювати розгляд справи № 580/214/20 за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 11 год. 00 хв. 16.11.2020, прибула позивачка та представник відповідача .

Позивачка просила позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 10.10.2019 (а.с.6) .

Згідно довідки МСЕК серії 10 ААА № 246953 від 08.05.2010 позивачці встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 11).

25.11.2019 позивачка звернулась до відповідача із заявою про встановлення їй статусу особи з інвалідністю в наслідок війни, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Листом від 29.11.2019 № 01-5860/07 відповідачем відмовлено позивачці у встановленні статусу особи з інвалідністю в наслідок війни.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії щодо створення належних умов для їх життєзабезпечення визначено у Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Перелік осіб, які належать до інвалідів війни, визначений у статті 7 Закону №3551-XII.

Пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, статус інваліда війни з підстав, визначених у пункті 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII, надається за наявності у особи сукупності таких обов`язкових умов:

1) залучення особи до складу формувань Цивільної оборони;

2) отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302).

Згідно з пунктом 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до пункту 10 Положення №302 "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Зі змісту вказаного Положення №302 слідує, що факт отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, підтверджується довідкою медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Що стосується кола осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, та доказів, якими підтверджуються такі обставини, суд зазначає таке.

Так, наділяючи осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, правом на отримання статусу ветерана війни (інваліда війни), законодавець у Законі №3551-XII та Положенні №302 не визначив родових ознак формувань Цивільної оборони, на склад яких поширюються зазначені пільги. Не визначено вказаними нормативно-правовими актами й переліку документів, що підтверджували б факт участі осіб у складі формувань ЦО.

З урахуванням викладеного, вказані обставини підлягають встановленню у кожному випадку індивідуально з урахуванням обставин справи.

Позивачка у позовній заяві стверджує, що усі громадяни колишнього СРСР до участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС залучались у складі формувань Цивільної оборони і виконували завдання штабу Цивільної оборони по Київській області в зоні відчуження.

Таким чином, позивачка вважає, що сам по собі факт її участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є беззаперечним та вичерпним доказом залучення її до складу формувань Цивільної оборони.

Проте такі мотиви і аргументи позивача суд розцінює критично, оскільки Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року №90, передбачено, що формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Суд зазначає, що пунктом дев`ятим, відповідно до якого статус інваліда війни поширено й на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, частину другу статті 7 Закону №3551-XII було доповнено Законом від 15.06.2004 №1770-IV.

В пояснювальній записці до проекту Закону від 15.06.2004 №1770-IV зазначено: "З перших днів аварії на Чорнобильській АЕС 1300 осіб, залучених до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони Чернігівської, Житомирської та Київської областей, виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення. На той час загони Цивільної оборони знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Перелік робіт, які провадились цими загонами, включає: проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інші. Роботи провадились у складі військових формувань. Є усі архівні документи на підтвердження цих фактів.

Проте при виконанні тих же робіт, що й особи мобілізовані військкоматами до інших військових формувань, інваліди з цієї малочисельної категорії ліквідаторів не прирівняні до інвалідів війни Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Пояснити це можна лише тим, що на час прийняття спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики і Міністерства оборони України 1 грудня 1997 року про прирівняння інвалідів-ліквідаторів з числа призваних через військкомати до інвалідів війни загони Цивільної оборони вже були виведені зі складу Міністерства оборони і випали з поля зору законотворців.

За час, що пройшов з дня Чорнобильської катастрофи, більше 130 бійців вже померли, близько 200 є інвалідами. Для цих двохсот ще живих інвалідів прирівняння у правах до їхніх товаришів, з якими вони пліч-о-пліч ліквідували наслідки жахливої катастрофи, було б актом відновлення справедливості, хоч і запізнілим.

Враховуючи не чисельність цієї категорії інвалідів, а також вимоги Бюджетного кодексу України, витрати на зазначені пільги пропонується включити до видатків Державного бюджету України на 2004 рік та ввести в дію цей Закон з 1 січня 2004 року".

Тобто, до категорії осіб, на яких поширюється дія вимог пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII законодавець мав на меті віднести близько 200 осіб, залучених до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони Чернігівської, Житомирської та Київської областей, які виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення, і отримали інвалідність.

Зокрема, перелік робіт, які провадились цими загонами, включав проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інші. Роботи провадились у складі військових формувань, при цьому усі архівні документи на підтвердження цих фактів збереглись.

Метою внесення відповідних змін до Закону №3551-XII, відповідно до вказаної пояснювальної записки, було надати вказаним особам ("інвалідам з цієї малочисельної категорії ліквідаторів") тих самих соціальних гарантій, що і особам, які залучались до ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військових формувань, оскільки характер виконуваних такими особами робіт та їх негативний вплив на здоров`я були співрозмірними.

Таким чином, право на встановлення статусу учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони на підставі вимог пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII має незначне коло осіб, що разом з військовими формуваннями виконували першочергові заходи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони за умови надання відповідних підтверджуючих документів.

Отже, позивачка помилково вважає, що статус учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони з підстав, визначених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII поширюється на усіх без виключення ліквідаторів аварії на ЧАЕС, яким встановлена інвалідність.

Судом встановлено, що позивачка є особою з інвалідністю у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 025341.

Згідно з довідкою ПАТ «ГЕДЕОН РІХТЕР УА» від 30.03.2012 № 05 позивачка працювала з 28.04.1986 по 29.04.1986 року на посаді фармацевта в Аптеці № 16 Київського аптекоуправління.

Відповідно до наказу № 12 по Чорнобильській Центральній районній аптеці № 16 від 26.04.1986 № 12 «Про забезпечення препаратами йодної профілактики населення району» наказано провести термінову роботу по виготовленню та розфасовці препаратів йодної профілактики та залучено до роботи персонал аптеки № 16, включно з позивачкою. Пунктом 2 вказаного наказу передбачено, що на виконання наказу начальника штабу медичної служби цивільної оборони Лаптева М.І. від 27.04.1986 № 112, переведено аптечні заклади на цілодобовий режим роботи.

Отже, документи, які позивач долучив до своєї заяви щодо набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, належним чином підтверджують її статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що вона брала участь у таких заходах та на неї поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивачка суду не надала та не назвала.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 751/1484/17, від 27.02.2018 у справі №368/1579/14, 07.06.2018 у справі №377/797/17, від 10.05.2018 у справі №279/12162/15-а.

Таким чином на підставі викладеного вище, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат здійснюється у порядку визначеному ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Судовий збір належить компенсувати за рахунок коштів, передбачених бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.11.2020.

Суддя С.О. Кульчицький