Справа № 400/1694/20
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1694/20
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року, ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження у м.Миколаєві у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про: 1) визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо зазначення в п. 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.03.2020 року №57, що старший солдат ОСОБА_1 , командир відділення збору та обробки даних розвідки пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки, 16 березня 2020 року не прибула на військову службу без поважних причин під час перебування у відрядженні до військових комісаріатів Миколаївської та Кіровоградської областей для проведення роботи по відбору кандидатів на військову службу за контрактом у Збройних Силах України, вважати такою, що самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 . Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 призупинити виплату грошового забезпечення та нарахування вислуги років з 16.03.2020 року та зняти її з усіх видів забезпечення.

2) зобов`язання військову частину НОМЕР_1 скасувати п. 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.03.2020 року №57.

3) визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо зазначення в п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2020 року №59, що старший солдат ОСОБА_1 , командир відділення збору та обробки даних розвідки пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки, самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 17 березня2020року. Виплачувати: посадовий оклад в розмірі 3000 гривень на місяць, оклад за військовим званням та надбавку за вислугу років.

4) зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виключити з п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2020 року №59, що старший солдат ОСОБА_1 , командир відділення збору та обробки даних розвідки пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки, самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 - 17 березня 2020 року.

5) зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виключити з п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2020 року №59, що старшому солдату ОСОБА_1 , командиру відділення збору та обробки даних розвідки пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки

Виплачувати: посадовий оклад в розмірі 3000 гривень на місяць, оклад за військовим званням та надбавку за вислугу років.

6) зобов`язання військову частину НОМЕР_1 внести зміни до п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2020 року №59, що старшому солдату ОСОБА_1 , командиру відділення збору та обробки даних розвідки пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки.

Виплачувати: посадовий оклад в розмірі 3000 гривень на місяць, оклад за військовим званням та надбавку за вислугу років; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами) у розмірі 110% від посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами).

7) визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо накладення п. 14 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.03.2020 року №292 «Про стан служби військ та виконавчої дисципліни у військовій частині за березень та заходи щодо їх покращення в квітні 2020 року» за низькі показники щодо ведення відбору кандидатів на військову службу за контрактом під час роботи у військових комісаріатах дисциплінарного стягнення у вигляді «Догана»: командиру відділення збору та обробки даних розвідки пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки старшому солдату ОСОБА_1 .

8) зобов`язання військову частину НОМЕР_1 скасувати п. 14 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.03.2020 року №292 «Про стан служби військ та виконавчої дисципліни у військовій частині за березень та заходи щодо їх покращення в квітні 2020 року» за низькі показники щодо проведення відбору кандидатів на військову службу за контрактом під час роботи у військових комісаріатах накласти дисциплінарне стягнення у вигляді «Догана»: командиру відділення збору та обробки даних розвідки пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки старшому солдату ОСОБА_1 .

9) визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо накладення п. 18 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.03.2020 року №303 «Про стан військової дисципліни та правопорядку у березні 2020 року та заходи щодо його покращення» за порушення вимог ст. 11,12,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України дисциплінарного стягнення у вигляді «Сувора догана» на: старшого солдата ОСОБА_1 , командира відділення збору та обробки даних розвідки пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки.

10) зобов`язання військову частину НОМЕР_1 скасувати п. 18 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.03.2020 року №303 «Про стан військової дисципліни та правопорядку у березні 2020 року та заходи щодо його покращення» за порушення вимог ст. 11,12,16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України накласти дисциплінарне стягнення у вигляді «Сувора догана» на: старшого солдата ОСОБА_2 , командира відділення збору та обробки даних розвідки пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки.

11) визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо позбавлення п. 21 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.03.2020 року №303 «Про стан військової дисципліни та правопорядку у березні 2020 року та заходи щодо його покращення» за вживання спиртних напоїв, самовільне залишення військової частини, що містить ознаки військового адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 та за ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення та у відповідності п. 31.6 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Інструкцій про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» премії за березень 2020 року у повному обсязі: старшого солдата ОСОБА_1 , командира відділення збору та обробки даних розвідки пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки (протокол про скоєння військового адміністративного правопорушення М18/03/20-1 від 18.03.2020 року).

12) зобов`язання військову частину НОМЕР_1 скасувати п. 21 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.03.2020 року №303 «Про стан військової дисципліни та правопорядку у березні 2020 року та заходи щодо його покращення» за вживання спиртних напоїв, самовільне залишення військової частини, що містить ознаки військового адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 та за ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення та у відповідності п. 31.6 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Інструкцій про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» позбавити премії за березень 2020 року у повному обсязі: старшого солдата ОСОБА_1 , командира відділення збору та обробки даних розвідки пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки (протокол про скоєння військового адміністративного правопорушення М18/03/20-1 від 18.03.2020 року).

13) визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо позбавлення п. 22 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.03.2020 року №303 «Про стан військової дисципліни та правопорядку у березні 2020 року та заходи щодо його покращення» за самовільне залишення військової частини, що містить ознаки військового адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення та у відповідності п. 31.6 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260«Про затвердження Інструкцій про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» премії за березень 2020 року у повному обсязі: старшого солдата ОСОБА_1 , командира відділення збору та обробки даних розвідки пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки.

14) зобов`язання військову частину НОМЕР_1 скасувати п. 22 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.03.2020 року №303 «Про стан військової дисципліни та правопорядку у березні 2020 року та заходи щодо його покращення» за самовільне залишення військової частини, що містить ознаки військового адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення та у відповідності п. 31.6 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Інструкцій Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» позбавити премії за березень 2020 року у повному обсязі: старшого солдата ОСОБА_1 , командира відділення збору та обробки даних розвідки пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки..

В обґрунтування позову зазначалось, що з 16.03.2020р. по 18.03.2020р. позивач перебувала у відрядженні у Доманівському РВК Миколаївської області, тому правових підстав у відповідача зазначати у п.4 наказу командира № 59 від 18.03.2020, п.7 наказу № 57 від 16.03.2020 про самостійне залишення військової частини не було, тому виплата лише посадового окладу в розмірі 3000 грн. на місяць, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років без додаткових видів грошового забезпечення також є протиправним. Позивач просить скасувати п.14 наказу №292 від 25.03.2020 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді « догани», оскільки не зрозуміло за які низькі показники щодо проведення відбору кандидатів притягнуто до відповідальності. Позивач просить скасувати п.18 наказу командира № 303 від 30.03.2020, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «суворої догани», оскільки вважає, що вона не порушувала ст.ст.11,12,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а відповідачем не доведено порушення цих статей Статуту. Пункти 21,22 наказу від 30.03.2020 р. № 303 «Про стан військової дисципліни та правопорядку у березні 2020 та заходи щодо його покращення» двічі позбавлено премії за березень 2020 за одне правопорушення, тому наказ в цій частині є протиправним.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п. 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.03.2020 року №57. Визнано частково протиправним та скасовано п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2020 року №59, в частині словосполучення « самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 17 березня 2020року». Визнано протиправним та скасовано п. 14 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.03.2020 року №292 «Про стан служби військ та виконавчої дисципліни у військовій частині за березень та заходи щодо їх покращення в квітні 2020 року». Визнано протиправним та скасовано п. 18 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.03.2020 року №303 «Про стан військової дисципліни та правопорядку у березні 2020 року та заходи щодо його покращення». Визнано протиправним та скасовано п. 22 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.03.2020 року №303 «Про стан військової дисципліни та правопорядку у березні 2020 року та заходи щодо його покращення». В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Військова частина НОМЕР_1 надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Доводами апеляційної скарги зазначено, що за результатами проведеної позивачем агітаційної роботи за березень місяць 2020 року у військових комісаріатах позивач роботу не проводила взагалі, оскільки перебувала у м.Черкаси, не було відібрано та надано жодного рекомендаційного листа, п.7 наказу № 57 від 16.03.2020, п.4 наказу № 59 від 18.03.2020 та позовні вимоги пп.1-6 позовної заяви задоволенню не підлягають. Також, за результатами службового розслідування було складено акт, та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №347 від 15.04.2020 року за нез`явлення в місце відрядження та запізнення з відрядження до ВЧ без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, прийнято рішення підготувати та направити до суду матеріали про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а також до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення у виді «попередження про неповну службову відповідність».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивач зазначає, що перебування у відрядженні у Врадіївському РВК Миколаївської області в період з 03.03.2020 року по 09.03.2020 року підтверджується довідкою Врадіївського РВК Миколаївської області від 16.09.2020 року №874. Перебування у відрядженні в Арбузинському РВК Миколаївської області підтверджується витягом із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 12.03.2020 року №31 (прибуття до Арбузинського РВК Миколаївської області) та витягом із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 13.03.2020 року №32 (убуття з Арбузинського РВК Миколаївської області). Також, позивач зазначає, що як свідчить посвідчення про відрядження військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2020 року №184: 03.03.2020 року прибула до Врадіївського РВК Миколаївської області та вибула 09.03.2020 року; 10.03.2020 року прибула до Южноукраїнського МВК Миколаївської області та вибула 11.03.2020 року; 12.03.2020 року прибула до Арбузинського РВК Миколаївської області та вибула 13.03.2020 року; 16.03.2020 року прибула до Доманівського РВК Миколаївської області та вибула 18.03.2020 року, що спростовує викладене в апеляційній скарзі про те, що позивач перебувала у м. Черкаси. Позивач зазначає про обґрунтованість та правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції справу було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 05.09.2019 року №162-РС була призначена на посаду командира відділення збору та обробки даних розвідки пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки та відповідно до п.п. 1.2 п. 1 наказу командира наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.10.2019 року №233 з 02.10.2019 року справи та посаду за зазначеною вище посадою прийняла та приступила до виконання обов`язків за посадою.

Відповідно до п.п. 7.1 п. 7 наказу командира наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.03.2020 року №46 позивач була направлена у відрядження до військових комісаріатів АДРЕСА_1 для проведення роботи по відбору кандидатів на військову службу за контрактом у Збройних Силах України, з 03.03.2020 року по 31.03.2020 року.

18.03.2020 року позивач прибула з відрядження з Доманівського РВК Миколаївської області до військової частини НОМЕР_1 , а 25.03.2020 року під особистий розпис було доведено, що з 16.03.2020 року відповідно до п. 7 наказу командира наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.03.2020 року №57 позивач вважається такою, що неприбула на військову службу без поважних причин під час перебування у відрядженні до військових комісаріатів Миколаївської та Кіровоградської областей для проведення роботи по відбору кандидатів на військову службу за контрактом у Збройних Силах України, вважається такою, що самовільно залишала військову частину НОМЕР_1 .

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 позивачу призупинено виплату грошового забезпечення та нарахування вислуги років з 16.03.2020 року та знята з усіх видів забезпечення.

Також, 25.03.2020 року під особистий розпис позивачу було доведено, що відповідно до п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2020 року №59 вона, як самовільно залишивши військову частину НОМЕР_1 17.03.2020 року, вважається такою, що 18.03.2020 року повернулась до військової частини НОМЕР_1 , згідно Інструкції про Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (зі змінами та доповненнями), була зарахована на продовольче забезпечення з 19.03.2020 року у військовій частині НОМЕР_1 . Виплачувати: посадовий оклад в розмірі 3000 грн. на місяць, оклад за військовим званням та надбавку за вислугу років.

Згідно п. 14 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.03.2020 року №292 «Про стан служби військ та виконавчої дисципліни у військовій частині за березень та заходи щодо їх покращення в квітні 2020 року» за низькі показники щодо проведення відбору кандидатів на військову службу за контрактом під час роботи у військових комісаріатах на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «Догана».

Пунктом 18 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.03.2020 року №303 «Про стан військової дисципліни та правопорядку у березні 2020 року та заходи щодо його покращення» за порушення вимог ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «Сувора догана».

Відповідно п. 21 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.03.2020 року №303 «Про стан військової дисципліни та правопорядку у березні 2020 року та заходи щодо його покращення» за вживання спиртних напоїв, самовільне залишення військової частини, що містить ознаки військового адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 та за ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення та у відповідності п. 31.6 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Інструкцій про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» мене позбавлено премії за березень 2020 року у повному обсязі. Підставою є протокол про скоєння військового адміністративного правопорушення МІ 8/03/20-1 від 18.03.2020 року.

Згідно п. 22 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.03.2020 року №303 «Про стан військової дисципліни та правопорядку у березні 2020 року та заходи щодо його покращення» за самовільне залишення військової частини, що містить ознаки військового адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення та у відповідності п. 31.6 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Інструкцій про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» позивача позбавлено премії за березень 2020 року у повному обсязі.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дії та зобов`язання скасувати п.7 наказу № 57 від 16.03.2020 є неналежним способом захисту, оскільки права позивача порушує самі спірний пункт наказу, а не дії, тому належним способом захисту суд вважає скасування спірного пункту наказу саме судом, а не зобов`язання відповідача це зробити. Позовні вимоги в частині п.3-6 позивачем викладені в складній лексичній формі, тому для захисту прав позивача суд вважає за необхідне із п.4 наказу № 59 від 18.03.2020 виключити словосполучення стосовно того, що позивач «самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 17 березня 2020», оскільки ці висновки були зроблені передчасно. У рапорті ОСОБА_3 було зазначено тільки про відсутність позивача 16.03.2020 у складі вербувальної групи, про відсутність позивача на службі 17.03.2020 рапорт ніяких застережень не містить. Суд зазначав, що при оцінці наданих відповідачем письмових доказів, суд не приймає до уваги висновки службового розслідування, які затверджені актом службового розслідування від 15.04.2020, оскільки суд оцінює спірні накази ретроспективно, а на час їх складання з 16.03.2020 по 30.03.2020 висновків службового розслідування ще не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.ч. 11, 12 ст. 2 Закону №2232-ХІІ кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом. Іноземець або особа без громадянства, який (яка) вперше приймається на військову службу до Збройних Сил України, бере офіційне зобов`язання неухильно додержуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати обов`язки військової служби.

Громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону №2232-ХІІ, зокрема, на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб рядового складу.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 23 Закону №2232-ХІІ для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб рядового складу - 3 роки.

Відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-ХІУ (далі-Статут внутрішньої служби ЗСУ) кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Стаття 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV (далі-Дисциплінарний статут ЗСУ) визначає, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Частина сьома ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначає, що порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно ст. 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Стаття 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначає, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Пункт 1 Розділу II Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 року за №1503/31371 (далі-Наказ МОУ №608) службове розслідування призначається у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; якщо за характером вчиненого правопорушення на військовослужбовця буде накладено дисциплінарне стягнення, застосування якого призведе до позбавлення військовослужбовця премії повністю або частково, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, накладення дисциплінарного стягнення, внаслідок чого військовослужбовець буде понижений у посаді, понижений у військовому званні, позбавлений військового звання, звільнений з військової служби.

Відповідно до п. 3 Розділу II Наказу МОУ №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Згідно п. 1 Розділу III Наказу МОУ №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Пункт 3 Розділу III Наказу МОУ №608 встановлює, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Відповідно до п. 5 Розділу III Наказу МОУ №608 службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншому військовослужбовцю. У разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) службове розслідування може бути доручено військовослужбовцю, який проходить військову службу на посаді сержантського (старшинського) складу.

Згідно п. 8 Розділу III Наказу МОУ №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Пункт 12 Розділу III Наказу МОУ №608 визначає, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців. Відповідно п. 1 Розділу IV Наказу МОУ №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, шо були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Згідно п. 3 Розділу IV Наказу МОУ №608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Пункт 1 Розділу V Наказу МОУ №608 визначає, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 1 Розділу VI Наказу МОУ №608 командир (начальник), який призначив службове розслідування, у 10-денний строк розглядає акт та матеріали службового розслідування.

Згідно п. 2 Розділу VI Наказу МОУ №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Пункт 3 Розділу VI Наказу МОУ №608 визначає, що дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця підписами не менше двох свідків цього факту.

Відповідно до п. 4 Розділу VI Наказу МОУ №608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Пункт 2 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 року №105, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.03.2017 року за №364/30232 (далі-Наказ МОУ №150) визначає, що відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Згідно абзацу дванадцятого п. 3 Наказу МОУ №150 на підставі наказу про направлення у відрядження військовослужбовцям оформлюється у встановленому порядку посвідчення про відрядження.

Відповідно до п. 4 Наказу МОУ №150 строк відрядження визначається командиром (начальником, керівником), але не може перевищувати в межах України 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі (крім випадків, коли інші строки відрядження визначаються законодавчими та іншими нормативно-правовими актами).

Пункт 20 Наказу МОУ №150 визначає, що виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них).

Стаття 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначає, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Згідно ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Апелянтом в апеляційній скарзі не зазначено, яку саме норму порядку або правил, встановлених статутами Збройних Сил України або іншим законодавством України порушила позивач.

Також, апелянтом не надано доказів вини позивача, як складової дисциплінарного правопорушення, не доведено про наявність причинного зв`язку з низькими показниками щодо проведення відбору кандидатів на військову службу та порушенням військової дисципліни позивачем.

Апелянт не спростував висновків суду першої інстанції про те, що п. 14 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №292 «Про стан служби військ та виконавчої дисципліни у військовій частині за березень та заходи щодо їх покращення в квітні 2020 року» від 25.03.2020 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді «Догана» є правомірним.

Пунктом 18 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №303 «Про стан військової дисципліни та правопорядку у березні 2020 року та заходи щодо його покращення» від 30.03.2020 за порушення вимог ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на старшого солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «Сувора догана».

Спірним наказом до позивача застосована відповідальність «за низькі показники щодо проведення відбору кандидатів на військову службу за контрактом під час роботи у військових комісаріатах» .

Вірним є висновок суду першої інстанції, що ні сам наказ, ні доводи відповідача не містять будь-яких даних стосовно того, в чому полягає склад дисциплінарного правопорушення.

Слід зазначити, що з матеріалів справи встановлено, що позивач, як військовослужбовець, виконує службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених їй за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, з урахуванням чого не зрозуміло за які саме порушення вимог ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «Сувора догана» п. 18 наказу.

Апелянт зазначає, що дисциплінарне стягнення накладено на позивача на підставі рапорту командира дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2020 «Про результати за напрямками діяльності дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 станом на 25 березня 2020 року».

Згідно зазначеного рапорту командира дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , командир відділення пункту управління артилерійською розвідкою дивізіону артилерійської розвідки, старший солдат ОСОБА_1 , в порушення зазначених вище норм Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» під час зазначеного відрядження, жодного разу не доповіла командиру підрозділу про все, що з нею сталося та стосується виконання нею службових обов`язків під час відрядження. Позивач систематично порушувала дисципліну при відборі кандидатів на військову службу під час роботи у військових комісаріатах, витрачаючи службовий час на власний розсуд.

Підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді «суворої догани» став рапорт від 24.03.2020, але він взагалі не містить виклад будь-яких фактичних обставин, доказів, що позивач допустила порушення ст.ст.11,12,16 Статуту, в чому полягає склад дисциплінарного правопорушення, що позивач не зробила, про що не доповіла, але повинна була зробити відповідно до вимог чинного законодавства.

Апелянт на підтвердження своєї позиції не надав суду доказів якими підтверджується систематичне (два раза та більше ) порушення дисципліни.

Інших доводів апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не містить, зазначенні апелянтом доводи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Відповідно до ст.72,73,75,76 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик