Справа № 640/2011/20
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Київ № 640/2011/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Дубекспо» до Головного управління Державного казначейства України у м. Києві, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Приватне підприємство «Дубекспо» (далі також - позивач) із позовною заявою до Головного управління Державного казначейства України у м. Києві (далі також - відповідач-1, ГУ ДКУ), Державної казначейської служби України (далі також - відповідач-2, ДКСУ), в якому просить:

- визнати протиправними дії ДКСУ щодо повернення Наказу Господарського суду м. Києва від 11.05.2019 у справі №910/13233/18;

- зобов`язати ДКСУ прийняти та поновити виконання судового Наказу Господарського суду м. Києва від 11.05.2019 у справі №910/13233/18;

- стягнути судовий збір - 2 102,00 грн.;

- стягнути моральну шкоду - 4 723,00 грн.;

- стягнути витрати на правову допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначило, що з огляду на протиправні дії відповідача, Наказ Господарського суду міста Києва про примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від 11.05.2019 по справі №910/13233/18 не виконуються протягом тривалого періоду, чим порушено права позивача.

Ухвалою суду від 30.01.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем на адресу суду подано відзив на заявлений адміністративний позов, в якому зазначає, що судом в Наказі про примусове виконання рішення у справі №910/13233/18 про стягнення на користь позивача з Державного бюджету України 3% річних у розмірі 1 149,40 грн. та інфляційних витрат у розмірі 5 564,69 грн. допущено помилку у визначенні належного «боржника». Суд фактично замінив сторону у зобов`язанні на стадії виконавчого провадження - ГУ ДКСУ у м. Києві, а належним боржником у справі є Державна казначейська служба України. Також звертає увагу на те, що у Наказі Господарського суду м. Києва від 11.05.2019 року, виданий на виконання постанови Господарського суду м. Києва від 09.04.2019 невірно зазначена дата набрання законної сили рішенням, тобто після його перегляду в апеляційному порядку. З цих підстав вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволенні позову просить відмовити повністю, в тому числі позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Крім того, просить залучити до участі у справі співвідповідача - Державну казначейську службу України, оскільки саме зазначеною службою провадяться відповідні дії, зазначені в адміністративному позові.

Ухвалою суду від 27.04.2020 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Державну казначейську службу України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.04.2019 позов ПП «Дубекспо» задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України через ГУ ДКСУ у м. Києві на користь ПП «Дубекспо» 3% річних у розмірі 1 149,40 грн., інфляційні 5 564,69 грн.

Рішення набрало законної сили 10.05.2019 року у зв`язку з відсутністю апеляційного оскарження з боку податкового органу.

11.05.2019 року Господарським судом м. Києва видано Наказ по справі №910/13233/18.

ПП «Дубекспо» направило до відповідача ГУ ДКСУ у м. Києві заяв про відкриття виконавчого провадження №9 від 09.07.2019 згідно з Наказом від 11.05.2019 року по справі №910/13233/18.

14.01.2020 відповідачем повернуто Наказ на адресу позивача листом №14.2-17/10576 від 28.11.2019, в якому зазначено про невідповідність даного Наказу Закону України «Про виконавче провадження». Так, постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 року рішення Господарського суду м. Києва від 09.04.2019 залишено без змін, апеляційну скаргу ДФС без задоволення. Відтак, в Наказі повинна бути зазначена дата набрання законної сили рішенням Господарського суду м. Києва саме 25.09.2019 року, а не 10.05.2019 року, у зв`язку з її переглядом в апеляційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.11.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДКСУ на рішення Господарського суду м. Києва від 09.04.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 року у справі №910/13233/18.

На думку позивача, звертаючись із касаційною скаргою на рішення судів, казначейство свідомо не виконує як судові рішення, так і Наказ суду.

Не погоджуючись із зазначеними діями, бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, зазначає про незрозумілі підстави для повернення судового Наказу без виконання. Незважаючи на набрання законної сили рішенням суду першої інстанції 10.05.2019, так і апеляційної інстанції 25.09.2019 року, відповідачем свідомо подана касаційна скарга, що підтверджує зволікання виконання Наказу, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Частиною другою статті 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини 2 статті 6 чинного Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (чинного на дату видачі виконавчого листа і звернення його до виконання; далі - Закон № 1404-VIII) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлює Закон України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною четвертою статті 3 Закону № 4901-VI встановлено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011. № 845 (далі - Порядок № 845).

Згідно з абзацом 2 пункту 2 Порядку № 845 безспірним списанням є операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Перед тим як констатувати факт протиправної бездіяльності Державної казначейської служби України у правовідносинах, які виникають у зв`язку з виконанням судових рішень, за якими боржником є державний орган, потрібно з`ясувати, чи вжило Казначейство в межах своїх повноважень усі залежні від нього дії (ухвалило рішення), спрямовані на те, щоб сплатити кошти за судовим рішенням, а також чи були для цього об`єктивні підстави та можливості.

Під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного/несвоєчасного виконання обов`язкових дій/ухвалення рішень або невиконання їх узагалі. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2019 до ГУК надійшла заява ПП «Дубекспо» від 09.07.2019 №9 з оригіналом Наказу Господарського суду м. Києва від 11.05.2019 по справі №910/13233/18 про примусове виконання рішення суду.

На виконання п.36 Порядку №845, ГУК листом від 16.07.2019 №14.1-8.11/5640 направило запит до ГУ ДФС у м. Києві про наявність (відсутність) підстав для зупинення безспірного списання коштів з державного бюджету та їх перерахування на рахунок стягувача.

ГУ ДФС у м. Києві листом від 30.07.2019 №21169/9/26-15-10-11-18 повідомило ГУК про оскарження судового рішення в апеляційному порядку, надавши ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ДФС у м. Києві та зупинення дії рішення Господарського суду м. Києва від 09.04.2019 до винесення Північним апеляційним господарським судом рішення за результатом розгляду апеляційної скарги.

В подальшому ГУК листом від 09.08.2019 №14-01.5/6532 направило для виконання пакет вище зазначених документів до ДКСУ, але останнє листом від 20.09.2019 №5-08-08/16066 (надійшов до ГУК 30.09.2019 за вх.№26037), повернуло оригінал Наказу Господарського суду м. Києва від 11.05.2019 у справі №910/13233/18, як такий, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», зазначивши про невірну дату набрання рішення законної сили з урахуванням постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2019.

ГУК листом від 28.11.2019 №14.2-17/10576 на підставі листа Казначейства та у зв`язку з розглядом апеляційної скарги, повернуло ПП «Дубекспо» наказ Господарського суду м. Києва від 11.05.2019.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Наказ Господарського суду м. Києва від 11.05.2019 виданий на виконання постанови Господарського суду м. Києва від 09.04.2019. У иконавчому документізазначено, що судове рішення набрало законної сили 10.05.2019. Проте постанова Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 апеляційну скаргу ДФС у м. Києві залишено без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 09.04.2019 без змін.

Таким чином, набрання рішення Господарського суду м. Києва від 09.04.2019 законної сили саме 25.09.2019 і повинно бути зазначено у виконавчому документі.

Суд погоджується з тим, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає виконанню. Разом з цим, у контексті встановлених у цій справі обставин, необхідно зауважити, що сам факт невиплати позивачу коштів протягом трьох місяців (від дати подання необхідних документів) за судовим рішенням, боржником за яким є державний орган, без з`ясування усіх обставин, які зумовили таку ситуацію, не є достатньою підставою вважати, що відповідачі допустили протиправну бездіяльність.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі № 820/287/18 та від 06.11.2019 у справі № 803/1449/16.

Також суд зазначає, що особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи визначено статтею 4 Закону №4901-VI, якою передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

16.10.2013 набрав чинності Закон України від 19.09.2013 № 583-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень», яким доповнено Розділ II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» пунктом 3, відповідно до якого виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:

- у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

- у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

- у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

З метою реалізації пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок № 440).

Пунктом 8 Порядку № 440 передбачено, що рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості:

- перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

- друга черга - рішення, пов`язані з трудовими правовідносинами;

- третя черга - інші рішення.

Рішення вносяться до кожної з черг за датою їх надходження до органу державної виконавчої служби.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що виконавчі документи, які надходять на виконання, розподіляються в порядку черговості та для кожного виконавчого документа визначається відповідна черга, а тому виплата належних позивачеві грошових коштів на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 1111.05.2019 повинна здійснюватися у третю чергу, а також в межах відповідних бюджетних асигнувань.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачами прийнято до виконання виконавчий лист позивача і вживаються всі передбачені законодавством заходи щодо його виконання із дотриманням принципу черговості, тобто на виконанні у ДКС України знаходились рішення судів, що надійшли після виконавчого листа позивача, а списання коштів на користь позивача відкладено в зв`язку з послідовним оскарженням рішення суду, на що процесуальним законодавством надано право учасникам процесу.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, закріплено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного та системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат також відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені адміністративного позову.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій