Справа № 500/1387/20
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1387/20 пров. № А/857/12428/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представників позивачів Самуляка М.Ю., Стецюка Ю.О.,

представників відповідача Вахули Р.О., Хрущ Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року (ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Мартиць О.І., дату складання повного тексту судового рішення не зазначено) у справі № 500/1387/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції України про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд-

ВСТАНОВИВ:

І.ОПИСОВА ЧАСТИНА

16 червня 2020 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності про скасування наказу управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №59 від 12.05.2020 про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого інспектора з особливих доручень, відділу зв`язків з громадськістю УПП в Тернопільській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та начальника відділу зв`язків з громадськістю УПП в Тернопільській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 .

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про скасування наказу управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №59 від 12.05.2020 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним, постановленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, позивачі оскаржили його до суду, подавши апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою позов задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивачі зазначають, що суд першої інстанції:

- зазначив неправдиві відомості стосовно часу затримання гр. ОСОБА_3 , у зв`язку з чим фактично звинуватив позивачів у внесенні неправдивих відомостей до протоколу про адміністративне затримання серії АА №017602 від 11.02.2020 року. Зокрема зазначають що у названому протоколі відображено 14.30год як годину доставлення затриманої особи у службове приміщення Тернопільського відділу поліції;

- безпідставно посилався в оскаржуваному судовому рішенні на положення ст. 208 КПК;

- безпідставно посилався на порушення позивачами ст. 43, ч. 1 ст. 44 Закону України «Про національну поліцію», позаяк такий висновок суду виходить за межі висновку службового розслідування, оскільки в описовій частині відсутні покликання стосовно порушення позивачами обумовлених норм, як наслідок суд втрутився в дискреційні повноваження комісії з проведення службового розслідування. У зв`язку з чим висунення судом нових звинувачень проти позивачів є неправильним застосуванням норм матеріального права;

- порушив норми ст. 211, п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України, а зокрема не досліджував в ході судового розгляду справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських у зв`язку з чим висновки суду про заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок застосування фізичної сили поліцейським та неповідомлення про ці обставин безпосереднього керівника та органи прокуратури є такими що здійснені з порушенням процесуальних норм;

- безпідставно дійшов висновку, щодо необхідності повідомлення безпосереднього керівника та органи прокуратури про заподіяння тілесних ушкоджень старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , позаяк гр. ОСОБА_3 не проходив жодних судово -медичних експертиз після затримання його позивачами, а висновки суду стосовно отримання тілесних ушкоджень внаслідок застосування фізичної сили вказаним позивачем не підтверджуються жодними доказами у справі, як наслідок суд вийшов за межі висновку службового розслідування та висунув нові звинувачення. Наявність тілесних ушкоджень під час затримання гр. ОСОБА_3 не підтверджує обставин щодо причинно -наслідкового зв`язку між застосуванням фізичної сили ОСОБА_1 і наявними тілесними ушкодженнями у названого громадянина;

- в частині дослідження обставин щодо протиправного не інформування центру з надання безоплатної правової допомоги про затримання гр. ОСОБА_3 неправильно застосував норми матеріального права (Порядку проведення службового розслідування у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС №893 від 07.11.2018 року) вийшов за межі висновку службового розслідування та висунув нові звинувачення;

- не взяв до уваги та не дав оцінку доводам позивачів, що з метою розрядження нагрудного відеореєстратора в салоні службового автомобіля ввімкнуто внутрішній відеореєстратор, яким відповідно до листа УПП в Тернопільській області ДПП від 18.06.2020 року був обладнаний вказаний службовий автомобіль та дійшов безпідставного висновку про порушення ст. 261 КУпАП, позаяк у висновку службового розслідування так і в наказі на про притягнення до дисциплінарної відповідальності відсутні посилання на порушення вимог обумовленого нормативного акту;

- не надав відповіді на доводи позивачів стосовно того, що форма висновку службового розслідування не відповідає вимогам законодавства, а зокрема в описовій частині не міститься: пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи, інших осіб яким відомі обставини справи; документи що підтверджують або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; причини та умови які призвели до вчинення дисциплінарного проступку; обставини що знімають з поліцейського звинувачення; обставини що пом`якшують або обтяжують відповідальність поліцейського.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Доводи відзиву на апеляційну скаргу по суті співпадають з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що 03.04.2020 до управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Тернопільській області ДПП) з Тернопільського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України надійшло подання для проведення службового розслідування за фактом можливого неналежного виконання службових обов`язків старшим інспектором з особливих доручень відділу зв`язків з громадськістю управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 та начальником відділу зв`язків з громадськістю управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно громадянина ОСОБА_3 , що виразились у внесені неправдивих даних до протоколу про адміністративне затримання серії АА №017602 та порушені вимог наказу №1179 від 09.11.2016 "Про затвердження правил поведінки поліцейських".

03.04.2020 року начальником управління патрульної поліції в Тернопільській області видано наказ №38 про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії.

04.05.2020 року начальником управління патрульної поліції в Тернопільській області затверджено висновок службового розслідування по факту порушення службової дисципліни названими позивачами.

Відповідно до висновків, вказаного службового розслідування від 04.05.2020 року перевіркою інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" (далі - ІПНП) встановлено, що 11.02.2020 о 11.46 год. на скорочений номер екстреного виклику поліції "102" (далі - скорочений номер "102") надійшло анонімне повідомлення (тел. НОМЕР_1 ) про сварку між сусідами за адресою: АДРЕСА_1 (ЄО №4698). На відпрацювання даного виклику призначено екіпаж "Юпітер-0303".

Відповідно до розстановки сил та засобів роти №3 батальйону Тернопільській області ДПП за 11.02.2020, в складі екіпажу "Юпітер-0303" заступили старший інспектор з особливих доручень відділу зв`язків з громадськістю УПП в Тернопільській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_1 та начальник відділу зв`язків з громадськістю УПП в Тернопільській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_2 .

Вказаний виклик екіпажу "Юпітер-0303" отримав об 11:51 год, прибули о 12:06 год., а відмітка про виконання вчинена о 15:29 год.

13.02.2020 на скорочений номер "102" надійшло повідомлення від громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_2 , який заявив про те, що 11.02.2020 працівник поліції на ім`я ОСОБА_4 або ОСОБА_5 , які виїжджали на повідомлення його сусідки, щодо нетверезого стану заявника, з його слів, грубо з ним спілкувались, вживали ненормативну лексику. Даний виклик розглянуто екіпажем "Юпітер-0015" в складі інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Тернопільській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 та інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_7 , за результатом чого складено електронний рапорт наступного змісту: "Прошу Вас матеріали справи по даній події направити до УПП в Тернопільській області ДПП, для повної та всебічної правової оцінки".

В ході проведення службового розслідування, з метою встановлення об`єктивних обставин події комісією переглянуто відеозапис із нагрудного відеореєстратора №000062 та №000104 за 11.02.2020 та встановлено порушення позивачами вимог чинного законодавства України та вчинення неправомірних дій щодо громадянина ОСОБА_3 , 1974 року народження.

Зокрема, в ході службового розслідування встановлено, що:

- старший лейтенант поліції ОСОБА_1 та старший лейтенант поліції ОСОБА_2 під час спілкування не дотримувались норм ділового мовлення та неодноразово допускали використання ненормативної лексики на адресу гр. ОСОБА_3 ;

-близько 12.26 год старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не називаючи підстав та причин та без попередження застосував відносно гр. ОСОБА_3 фізичну силу після якої гр. ОСОБА_3 пожалівся на отримання тілесних ушкоджень. Старший лейтенант поліції ОСОБА_2 зателефонувавши на номер « 103» викликала швидку допомогу. Обставини щодо виявлених тілесних ушкоджень на тілі гр. ОСОБА_3 (колота рана на лівій руці) та виклик швидкої невідкладної допомоги зафіксовані у протоколі про адміністративне затримання серії АА №017602 від 11.02.2020 року. Як наслідок вказаних обставин, комісією встановлено, що в порушення вимог ч. 2 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію» за фактом отримання тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_3 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 органи прокуратури не повідомлялись;

-близько 13:15 год старший лейтенант поліції ОСОБА_1 застосував відносно гр. ОСОБА_3 спеціальний засіб кайданки та помістив вказаного громадянина в службовий автомобіль. Обставини щодо затримання гр. ОСОБА_3 відображені у протоколі про адміністративне затримання серії АА №017602 від 11.02.2020 року. За результатами такого затримання, посадові особи які здійснили таке адміністративне затримання в супереч положень ч. 3 ст. 261 КУпАП не поінформовали центр з надання безоплатної правової допомоги. Обставини щодо відмови громадянина ОСОБА_3 від інформування центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в порушення вимог п. 5 розділу ІІ наказу МВС від 18.12.2018 року №1026, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» на вищевказаних відеозаписах не зафіксовано;

-близько 13:16 год старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 вимкнуто нагрудний відеореєстратор та висловлено прохання зробити це до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 . Відеозапис в подальшому продовжився після приїзду вказаного екіпажу до приміщення КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» Тернопільської обласної ради, де проводилось освідчення вказаного громадянина приблизно в період часу з 13:40 год до 14:24 год. Після обумовленого медичного освідчення відеозапис поновлено о 15:07 годині в приміщенні Тернопільського міського відділу поліції та припинено о 15:10 год. На підставі вказаного, комісія яка проводила службове розслідування прийшла висновку про порушення вимог пункту 5 розділу ІІ наказу МВС від 18.12.2018 року №1026, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» на вищевказаних відеозаписах не зафіксовано.

За наслідками вказаних висновків службового розслідування комісія прийшла до висновку про порушення позивачами вимог пунктів 1, 3, 7, 11 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України", пункту 5 розділу II наказу МВС від 18.12.2018 №1026 "Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису", пунктів 1, 3 розділу І, пункту 5 розділу III, пунктів 2, 4 розділу IV наказу МВС від 09.11.2016 №1179 "Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських", пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 18, частини 2 статті 31, частини 2 статті 37, частини 2 статті 44, частини першої статті 64 Закону України "Про Національну поліцію".

12.05.2020 року Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області винесено наказ №59 (а.с. 129-131), яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось в порушенні вимог пунктів 1, 3, 7, 11 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України", пункту 5 розділу II наказу МВС від 18.12.2018 №1026 "Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису", пунктів 1, 3 розділу І, пункту 5 розділу III, пунктів 2, 4 розділу IV наказу МВС від 09.11.2016 №1179 "Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських", пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 18, частини 2 статті 31, частини 2 статті 37, частини 2 статті 44, частини першої статті 64 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до пункту 2 частини першої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" старшого інспектора з особливих доручень відділу зв`язків з громадськістю управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану.

Підставою для видачі зазначеного наказу став висновок службового розслідування від 04.05.2020 року, проведеного згідно із наказом "Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії" від 03.04.2020 №38, відповідно до якого прийнято рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачів у вигляді оголошення доган.

Не погоджуючись з наказом Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області №59 від 12.05.2020 року позивачі оскаржили його до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зібраними у справі доказами підтверджено, викладені висновки службового розслідування.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 стаття 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Нормативні акти на порушення яких вказують висновки обумовленого службового розслідування та за порушення яких позивачів притягнуто до дисциплінарної відповідальності передбачають таке.

Пункт 5 розділу II наказу МВС від 18.12.2018 №1026 "Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису" (надалі по тексту постанови іменовано - Інструкція №1026) передбачає, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Пункти 1, 3 розділу І, пункту 5 розділу III, пунктів 2, 4 розділу IV наказу МВС від 09.11.2016 №1179 "Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських" (надалі по тексту постанови іменовано - Правила №1179), передбачають, що :

-правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного (п. 1 розділу І);

-правила ґрунтуються на Конституції України, Законах України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції», інших законах України, актах Президента України та постановах Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України «п.3 розділу І);

-поліцейський повинен забезпечити людське ставлення та повагу до затриманої особи (пункту 5 розділу III);

-незалежно від посади чи звання у відносинах із населенням поліцейський зобов`язаний: бути тактовним та доброзичливим; висловлювати вимоги чи зауваження, що стосуються особи, у ввічливій та переконливій формі; надати можливість особі висловити власну думку; до всіх потерпілих від злочинів або інших правопорушень проявляти повагу, охороняти їх безпеку та право на невтручання в особисте життя (пункт 2 розділу IV);

-поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним (пункт 4 розділу IV).

Пункти 1, 2, 3 частини першої статті 18, частини 2 статті 31, частини 2 статті 37, частини 2 статті 44, частини першої статті 64 Закону України "Про Національну поліцію"(за порушення яких позивачів притягнуто до дисциплінарної відповідальності) передбачають:

- поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 18 названого Закону);

-під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи (частини 2 статті 31 названого Закону);

-відлік часу утримання затриманої фізичної особи в спеціально відведених для цього приміщеннях рахується з моменту її фактичного затримання (частини 2 статті 37);

-поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили (частина 2 статті 44);

-особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки" (частина першої статті 64).

Підпунктами 1, 3, 7, 11 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" (за порушення яких позивачів притягнуто до дисциплінарної відповідальності) передбачає, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Досліджуючи обставини щодо порушення позивачами частини 2 статті 31 Закону України "Про Національну поліцію", зміст якої покладає на поліцейського обов`язок, щодо повідомлення особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також доведення до її відому нормативно-правових актів, на підставі яких застосовуються такі заходи під час проведення превентивних поліцейських заходів, колегією суддів враховано таке.

Частиною 1 стаття 31, ч.1 ст. 37 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що до переліку превентивних поліцейських заходів віднесено обмеження пересування особи - затримання.

Як слідує із змісту висновку службового розслідування та оскаржуваного наказу, в ході службової перевірки позивача не було встановлено обставин стосовно порушення частини 2 статті 31 Закону України "Про Національну поліцію", зміст якої стосується обов`язку поліцейського повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, яким є затримання, а також доведення до її відому нормативно-правових актів, на підставі яких застосовуються такі заходи під час проведення превентивних поліцейських заходів.

Натомість, як слідує із висновку службового розслідування зміст виявленого порушення полягає у не здійсненні інформування позивачами центру з надання безоплатної правової допомоги стосовно обставин адміністративного затримання та застосування до особи фізичної сили без будь-якого попередження.

Відповідно до частини 4 ст. 29 Конституції України (на яку має місце посилання у висновку службового розслідування) кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Частиною 1 ст. 37 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено з метою обмеження пересування особи поліція уповноважена затримувати особу на підставах, у порядку та на строки, визначені Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також іншими законами України.

Частиною 3 ст. 261 КУпАП передбачено, що органи (посадові особи) правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Статтею 43 Закону України "Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Обставини щодо застосування фізичної сили старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 фізичної сили до гр. ОСОБА_3 та його затримання підтверджуються відомостями, відображеними у протоколі про адміністративне затримання серії АА №017602 від 11.02.2020 року та матеріалами відеозапису з нагрудних камер.

При цьому, матеріали відеозапису не містять доказів попереднього попередження позивачів про застосування фізичної сили до гр. ОСОБА_3 та доказів відмови вказаного громадянина від інформування центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Доказів інформування позивачами Регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги у Тернопільській області про затримання гр. ОСОБА_3 в порядку передбаченому частиною 3 ст. 261 КУпАП також не надано.

Проте, колегія суддів зазначає, що незалежно від обставин дослідження комісією в мотивувальній частині обставин стосовно обумовлених фактів, за змістом резолютивної частини висновку службового розслідування та оскаржуваного наказу позивачів не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення приведених положень статті 43 Закону України "Про Національну поліцію», частини 4 ст. 29 Конституції України, ч.1 ст. 37 Закону України "Про Національну поліцію" та частини 3 ст. 261 КУпАП.

Як наслідок, приведених положень законодавства та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що доводи відповідача стосовно не попередження позивачами гр. ОСОБА_3 про застосування до нього фізичної сили та не повідомленні позивачами Регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги у Тернопільській області про затримання вказаної особи в порядку передбаченому частиною 3 ст. 261 КУпАП не підлягають правовій оцінці, позаяк висновки про порушення позивачами приведених правових норм не були покладені в основу оскаржуваного наказу та результативної частини висновку службового розслідування.

Досліджуючи обставини щодо порушення позивачами частини 2 статті 44 Закону України "Про Національну поліцію", то із змісту висновку службового розслідування (абз. 5 а.с. 126) слідує, що: « …за фактом отримання тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_3 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 органи прокуратури не повідомлялись.»

Зміст частини 2 статті 44 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає, що поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили.

Відтак, повідомлення органів прокуратури відноситься до повноважень керівника органу поліції. На поліцейського покладається обов`язок лише щодо письмового повідомлення свого безпосереднього керівника про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили.

Натомість, матеріали службового розслідування не містять відомостей та доказів які б вказували на невиконання позивачами обов`язку щодо неповідомлення свого безпосереднього керівника про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили.

Відтак, зібраними у справі доказами не підтверджуються доводи відповідача стосовно порушення позивачами частини 2 статті 44 Закону України "Про Національну поліцію".

Досліджуючи обставини щодо порушення позивачами частини 2 статті 37 Закону України "Про Національну поліцію", якою закріплено норму, щодо відліку часу утримання затриманої фізичної особи в спеціально відведених для цього приміщеннях рахується з моменту її фактичного затримання, то колегією суддів встановлено, що відповідно до абзацу 3 (а.с.126) висновку службового розслідування час затримання гр. ОСОБА_3 тривав з 13:15 години до 15:10 годин, що не перевищує строки адміністративного затримання визначені ст. 263 КУпАП.

Як наслідок, за результатами дослідження зібраних у справі доказів не підтверджуються доводи відповідача стосовно порушення позивачами частини 2 статті 37 Закону України "Про Національну поліцію".

Стосовно ж порушення позивачами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 18, частини першої статті 64 названого Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 3 розділу І Правил №1179, то положення вказаних норм носять узагальнені вимоги щодо певної поведінки поліцейських, без будь-якої конкретизації обов`язків щодо певної поведінки, приведені висновки службового розслідування не конкретизують та не наводять фактів в чому ж саме полягає порушення приведених норм законодавства.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваним наказом безпідставно притягнуто позивачів до відповідальності за порушення вимог:

- частини 2 статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" які полягають в обов`язку поліцейського повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, яким є затримання);

- частини 2 статті 44 Закону України "Про Національну поліцію", позаяк за вказаною нормою права на позивачів не покладається обов`язку щодо повідомлення органів прокуратури «за фактом отримання тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_3 », а обставини щодо дотримання обов`язку повідомлення позивачами в письмовій формі безпосереднього поліцейського, як того вимагають положення обумовленої норми не були предметом службового розслідування;

- частини 2 статті 37 Закону України "Про Національну поліцію", якою закріплено норму, щодо відліку часу утримання затриманої фізичної особи в спеціально відведених для цього приміщеннях, позаяк за висновком службового розслідування час затримання гр. ОСОБА_3 не перевищував строки адміністративного затримання визначені ст. 263 КУпАП.;

- пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 18, частини першої статті 64 названого Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 3 розділу І Правил №1179, позаяк положення вказаних норм носять узагальнені вимоги щодо певної поведінки поліцейських (без будь-якої конкретизації обов`язків щодо такої поведінки), а приведені висновки службового розслідування не приводять фактичних обставин стосовно виявлених порушень зазначених узагальнених норм.

Досліджуючи обставини щодо порушення позивачами пункту 5 розділу II Інструкції №1026, то за висновками службового розслідування встановлено, що близько 13.16 год старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 вимкнуто нагрудний відеореєстратор та висловлено прохання зробити це до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 ..

Відеозапис в подальшому продовжився після приїзду вказаного екіпажу до приміщення КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» Тернопільської обласної ради, де проводилось освідчення вказаного громадянина приблизно в період часу з 13:40 год до 14:24 год. Після обумовленого медичного освідчення відеозапис поновлено о 15:07 годині в приміщенні Тернопільського міського відділу поліції та припинено о 15:10 год.

Вказані висновки акту перевірки підтверджуються матеріалами відеофіксації долученої до матеріалів справи з нагрудних камер поліцейських.

При цьому, положення пункту 5 розділу II Інструкції №1026 передбачають, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розрядження.

Як наслідок колегія, колегія суддів погоджується з висновком службового розслідування та висновком суду першої інстанції стосовно порушення позивачами вимог пункту 5 розділу II Інструкції №1026 щодо незабезпечення портативним відеореєстратором відеозйомки з початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції аж до її завершення.

Приведені доводи апеляційної скарги на предмет можливості застосування позивачами відеореєстратора службового автомобіля, не спростовують обставин щодо порушення вимог названого пункту 5 розділу II Інструкції №1026 стосовно обов`язку проведення поліцейськими відеозйомки з використання портативного відеореєстратора з початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції аж до її завершення.

Досліджуючи обставини щодо порушення позивачами п. 5 розділу III, п. 2 та п. 4 розділу IV названих Правил №1179 (про порушення яких йдеться в наказі), то приведені положення нормативних актів вказують на обов`язок поліцейського: забезпечити людське ставлення та повагу до затриманої особи; у відносинах із населенням бути тактовним та доброзичливим; висловлювати вимоги чи зауваження, що стосуються особи, у ввічливій та переконливій формі; бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

За даними висновку службового розслідування: «…старший лейтенант поліції ОСОБА_1 та старший лейтенант поліції ОСОБА_2 під час спілкування не дотримувались норм ділового мовлення та неодноразово допускали використання ненормативної лексики на адресу гр. ОСОБА_3 ».

Вказані висновки службового розслідування підтверджуються матеріалами відеофіксації долученими до матеріалів справи.

Відтак, зібраними у справі доказами підтверджуються обставини щодо порушення позивачами п. 5 розділу III, п. 2 та п. 4 розділу IV названих Правил №1179.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції ст. 211, п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України (не дослідження безпосередньо в ході проведених судових засідань судом відеозапису з нагрудних камер поліцейських) та щодо невідповідності форми висновку службового розслідування, то вказані доводи позивача не спростовуються зібраних у справі доказів та висновків службового розслідування стосовно виявлених порушень пункту 5 розділу II Інструкції №1026 та п. 5 розділу III, п. 2 та п. 4 розділу IV названих Правил №1179, які в свою чергу підтверджені відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, що було предметом дослідження в суді апеляційної інстанції.

Відтак, на переконання колегії суддів обумовлені доводи апеляційної скарги не можуть бути правовою підставою для скасування оскаржуваного наказу з підстав порушення судом першої інстанції ст. 211, п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України, позаяк зібрані у справі докази підтверджую обставини стосовно порушень позивачами пункту 5 розділу II Інструкції №1026 та п. 5 розділу III, п. 2 та п. 4 розділу IV названих Правил №1179.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги щодо зазначення судом першої інстанції неправдивих відомостей стосовно часу затримання гр. ОСОБА_3 , у зв`язку з чим фактично звинуватив позивачів у внесенні неправдивих відомостей до протоколу про адміністративне затримання серії АА №017602 від 11.02.2020 року, то як слідує із абзацу 5 стор. 4 рішення суду першої інстанції, суд у вказаному абзаці зазначив обставини про якій йдеться у п.23 позовній заяві, стосовно затримання гр. ОСОБА_3 о 14 год. 30 хв.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що згідно відеозапису з нагрудних камер поліцейських, які долучені позивачами до матеріалів справи (папці 062, відеозапис №....0319, та папці 104, відеозапис №...0720) зафіксовано надягання на ОСОБА_3 кайданок о 13 год. 15 хв. старший інспектор з особливих доручень відділу зв`язків з громадськістю управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Івасів Ігор Володимирович.

Окрім того, вказане судове рішення не містить жодних висновків суду з приводу внесення позивачами неправдивих відомостей до протоколу про адміністративне затримання серії АА №017602 від 11.02.2020 року стосовно часу затримання особи.

Також колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги відносно безпідставного дослідження судом першої інстанції положень ст. 44 та ст. 43 Закону України "Про Національну поліцію" (щодо порядку застосування фізичної сили до осіб та попередження особи про таке застосування) та ст. 208 КК України, позаяк дослідження судом змісту приведених норм права не суперечить ст. 9 КАС України щодо обов`язку офіційного з`ясування всіх обставин справи в тому рахунку і обставин, які викладені у мотивувальній частині обумовленого висновку службового розслідування (з приводу посилань комісії з проведення службового розслідування на положення ст. 208 КПК та висновків цієї комісії про обставини стосовно не попередження позивачами особи про застосування фізичної сили).

За нормами статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність у порядку та на підставах, передбачених Дисциплінарним статутом Національної поліції України, який затверджується законом.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 №2337-VIII затверджено Дисциплінарний Статут Національної поліції України, (далі по тексту - Статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно з частиною першою статті 1 Статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до статті 11 цього Статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з статтею 12 Статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборони, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Положеннями частин першої та другої статті 13 Статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Відповідно до частини третьої статті 13 Статуту визначено види дисциплінарних стягнень, а саме: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Зважаючи на зазначені положення закону, неналежне виконання обов`язків поліцейського є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема догана та сувора догана.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, установлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Враховуючи наведені положення законодавства та виходячи з встановлених обставин у цій справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування наказу управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №59 від 12.05.2020 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" в частині притягнення позивачів до дисциплінарної відповідальності за порушення пунктів пункту 5 розділу II Інструкції №1026 та п. 5 розділу III, п. 2 та п. 4 розділу IV названих Правил №1179.

Водночас, колегією суддів враховано обставини стосовно відсутності підстав для застосування до позивачів заходів дисциплінарного впливу за порушення частини 2 статті 31, частини 2 статті 37, частини 2 статті 44, пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 3 розділу І Правил №1179.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням постанови про часткове задоволення апеляційної скарги та вимог позивача у частині визнання протиправним та скасування наказу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №59 від 12.05.2020 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" у частині, яка стосується підстав для притягнення позивачів до дисциплінарної відповідальності за порушення частини 2 статті 31, частини 2 статті 37, частини 2 статті 44, пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 3 розділу І Правил №1179.

Судові витрати присуджуються позивачам відповідно до ст. 139 КАС України пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 1051 грн. кожному.

Керуючись статями 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року скасувати та ухвалити постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції України про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №59 від 12.05.2020 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" у частині, яка стосується підстав для притягнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за порушення частини 2 статті 31, частини 2 статті 37, частини 2 статті 44, пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 3 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських", затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179.

Стягнути за рахунок бюджетного фінансування Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (КОД , м. Київ, вул. Ф.Ернеста, 3 на користь ОСОБА_1 (РНКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4) та ОСОБА_2 (РНОКП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий здір у розмірі 1051 грн. кожному.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Т. В. Онишкевич
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 03 грудня 2020 року.