Справа № 560/5926/20
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5926/20
РІШЕННЯ

іменем України

01 грудня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Меджибізької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

I. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Меджибізької селищної ради, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Меджибізької селищної ради від 27.07.2020 №107-91/2020 про відмову в погодженні надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з земель запасу (16.00) загальною площею 4.7312 га (кадастровий номер :04:010:0024) для ведення особистого селянського господарства (01.03), розташованої за межами с. Западинці Летичівського району Хмельницької області;

- зобов`язання Меджибізьку селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2020 та прийняти рішення про надання дозволу або відмову у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з земель запасу для ведення особистого селянського господарства розташованої за межами с. Западинці, Летичівського району, Хмельницької області, з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на звернення із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, що формується як частина раніше сформованої земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :04:010:0024 (4.7312 га) земель комунальної власності (16:00) з метою подальшої передачі позивачу безоплатно у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га, що розташована за межами с. Западинці Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, відповідач прийняв рішення, яким відмовив у наданні дозволу, без зазначення підстав для відмови.

Таку відмову відповідача позивач вважає протиправною, тому звернувся до суду з вказаними позовними вимогами.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов, тому, враховуючи положення частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

II. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Відповідно до ухвали від 05.10.2020 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

III. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд встановив, що ОСОБА_1 25.06.2020 звернувся до Меджибізької селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що формується як частина раніше сформованої земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення кадастровий номер :04:010:0024 (4.7312 га) земель комунальної власності (16:00), з метою подальшої передачі йому безоплатно у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2.0000 га, що розташована за межами с. Западинці Летичівського району Хмельницької області.

До заяви позивач додав графічний матеріал, на якому була зазначена бажана земельна ділянка з кадастровим номером :04:010:0024.

Рішенням Меджибізької селищної ради Летичівського райоу Хмельницької області від 27.07.2020 №107-91/2020 відмовлено громадянину ОСОБА_1 у наданні зазначеного вище дозволу на розробку проекту землеустрою.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ЦІНКА СУДУ

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як було встановлено вище, позивач звернувся до Меджибізької селищної ради з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, площею 4.7312 га з кадастровим номером :04:010:0024.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок про те, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 в справі №545/808/17.

Крім того, зі змісту зазначених норм слідує, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, повинен прийняти вмотивоване рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Частиною 1 статті 59 Закону №280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Отже, розгляд клопотання заінтересованої особи повинен прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 23.11.2018 по справі №826/8844/16.

З огляду матеріалів справи суд встановив, що рішенням дев`яносто першої сесії сьомого скликання Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області від 27.07.2020 №107-917/2020 "Про розгляд заяв" позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з огляду на те, що при винесенні спірного рішення були враховані рекомендації старости скла Лисогірка та старости і депутата с. Западинці, взявши до уваги рекомендації комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища та земельних відносин.

Вказане рішення відповідача у відмові в надані дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на думку суду, не відповідає вимогам закону, яким передбачено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, відповідач не вирішив питання за результатом звернення позивача згідно з вимогами статті 118 ЗК України.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що для повного забезпечення захисту прав позивача необхідно задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення дев`яносто першої сесії сьомого скликання Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області від 27.07.2020 №107-91/2020 "Про розгляд заяв", в частині щодо відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що формується як частина раніше сформованої земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :04:010:0024 (4.7312 га) земель комунальної власності (16:00) з метою подальшої передачі позивачу безоплатно у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га, що розташована за межами с. Западинці Летичівського району Хмельницької області, та прийняти одне з рішень, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 КАС України).

Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат належить:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 5, 6 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Зі змісту вказаних норм випливає, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем подано наступні підтверджуючі документи: договір про надання правничої (правової) допомоги від 18.06.2020 №16-06/20 укладений між позивачем та адвокатом Чухасем Д.О., акт № 1 про надання юридичних послуг та виконаних робіт від 30.09.2020, рахунок №1-09/20 від 30.09.2020, квитанція №220210037 від 30.09.2020.

Оцінивши акт №1 про надання юридичних послуг та виконаних робіт від 30.09.2020 за договором про надання правничої (правової) допомоги, суд встановив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним з наданими послугами адвоката, пов`язаними із розглядом цієї справи.

На переконання суду, розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що становить 4000,00 гривень, підтверджується належними доказами, а тому, на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до Меджибізької селищної ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення дев`яносто першої сесії сьомого скликання Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області від 27.07.2020 №107-91/2020 "Про розгляд заяв", в частині відмови ОСОБА_1 в погодженні надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з земель запасу (16.00) загальною площею 4.7312 га (кадастровий номер :04:010:0024) для ведення особистого селянського госпосподарства (01.03), розташованої за межами с. Западинці Летичівського району Хмельницької області.

Зобов`язати Меджибізьку селищну раду Летичівського району Хмельницької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що формується як частина раніше сформованої земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :04:010:0024 (4,7312 га) земель комунальної власності (16:00) з метою подальшої передачі позивачам безоплатно у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га, що розташована за межами с. Западинці Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, та прийняти рішення, передбачене статтею 118 Земельного кодексу України, з урахуванням його правової оцінки наданої судом у рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. та судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Меджибізької селищної ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 01 грудня 2020 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Меджибізька селищна рада (вул. Пушкіна, 5, смт. Меджибіж, Летичівський район, Хмельницька область, 31530 , код ЄДРПОУ - 04404556)
Головуючий суддя В.В. Матущак