Справа № 620/807/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/807/20 Суддя першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні;
- стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.02.2018 по 24.12.2019 в сумі 311448,67 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідачем при звільненні позивача не було здійснено повного розрахунку. Кошти були перераховані на картковий рахунок позивача лише 24.12.2019. Позивач вважає, що відповідно до положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який розраховується відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 за період з дати звільнення по дату фактичного розрахунку.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 р. позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не проведення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) своєчасного повного розрахунку при звільненні. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.02.2018 по 24.12.2019 в сумі 311448,67 грн.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що з позивачем на день звільнення було проведено повний розрахунок виплат грошового забезпечення, за виключенням грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Кошти на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 р. у справі № 620/295/19 було перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 24.12.2019 р.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що компенсація за невикористані дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки є частиною грошового забезпечення (заробітної плати) позивача, а тому позивач має право на компенсацію за затримку її виплати.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Військовій частині НОМЕР_1 та перебував на всіх видах грошового утримання.
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) № 939 від 20.12.2017 позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом б (за станом здоров`я) частини 6 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 30 від 03.02.2018 позивача виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.
При звільненні позивач мав право на отримання компенсації за невикористані дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки як учасник бойових дій.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 по справі № 620/295/19, залишеним без змін Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " Сухопутних військ Збройних Сил України) задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування "Північ" Сухопутних військ Збройних Сил України) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03.02.2018 та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (Оперативне командування "Північ" Сухопутних військ Збройних Сил України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03.02.2018.
На виконання вищевказаних судових рішень відповідачем 24.12.2019 виплачена грошова компенсація за невикористані дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій в розмірі 16 400,17 грн, що підтверджується довідкою АТ КБ ПриватБанк № PUDJ031K4INGRBJ4 від 28.02.2020.
У зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в день звільнення позивача, відповідачем не було здійснено остаточного розрахунку всіх виплат, що належать позивачу, а тому позивач має право на застосування ст. 117 КЗпП України в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а бездіяльність відповідача щодо не вжиття заходів з метою проведення повного розрахунку при звільненні є протиправною.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (ч.2 ст. 117 КЗпП України).
У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.
При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
З матеріалів справи вбачається, що на день виключення позивача зі списків особового складу, що є днем звільнення позивача 03.02.2018 р., відповідачем не було виплачено всі суми, що підлягали виплаті при звільненні, а саме: грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 у справі № 620/295/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 16 400,17 грн.
Доказів щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідачем суду надано не було, а відтак відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Судом першої інстанції з метою розрахунку компенсації за затримку розрахунку взято до уваги довідку військової частини НОМЕР_1 про розмір грошового позивача.
Розрахунок середньоденного грошового забезпечення здійснено виходячи із грошового забезпечення отриманого позивачем у грудні 2017 року та січні 2018 року.
Однак, колегія суддів зазначає, що середній заробіток працівника, згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України Про оплату праці визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100).
Відповідно до змісту п.п. 2, 5 та 8 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
При цьому, за змістом п. 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються, зокрема: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки щодо розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 розмір грошового забезпечення за жовтень 2017 року становить 13 618,40 грн (за виключенням грошової допомоги на оздоровлення), за листопад 2017 року 13 618,35 грн.
Таким чином, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 446,50 гривень ((13 618,40 грн. + 13 618,35 грн.) / 61 день = 446,50 грн).
Вирішуючи питання щодо розміру компенсації, яка має бути виплачена позивачу за період затримки розрахунку під час звільнення, судом першої інстанції не було застосовано принцип співмірності та зазначено, що позивачу слід виплатити компенсацію у сумі 311 448,67 грн.
Колегія суддів не може погодитися із таким розрахунком, з огляду на таке.
Звертаючись із вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення їх точного розміру. Суд має орієнтовано оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 р. у справі № 821/1083/17 зазначила, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення із вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини спору, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 р. у справі № 761/9584/15-ц.
Виходячи із вищевикладеного, слід дійти висновку, що з урахуванням конкретних обставин у справі, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні службовця незалежно від того чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум підлягають задоволенню у повному обсязі чи частково.
Визначаючись щодо розміру середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні суд враховує, що позивач є менш захищеною по відношенню до відповідача, стороною відносин публічної служби. Водночас у вказаних відносинах і позивач має діяти добросовісно щодо реалізації свої прав, а інтереси іншої сторони мають також бути враховані.
Отже, відносини публічної служби як різновид трудових відносин повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми як відповідальність за несвоєчасний розрахунок під час звільнення спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання роботодавця виконувати зобов`язання щодо виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків службовцем.
Вирішуючи питання щодо розміру сум, які підлягають відшкодуванню позивачу за період затримки виплати грошового забезпечення, колегія суддів вважає за необхідне застосувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 26.06.2019 р. у справі № 761/9584/15-ц, відповідно до якої для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, можливо застосовувати дані Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідні роки з яких можна розраховувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою забезпечення рівня свого життя.
З аналізу даних розміщених на офіційному сайті Національного банку України можна встановити розмір облікової ставки НБУ у відсотках річних за конкретний період та відповідно вирахувати суму середнього заробітку позивача, який підлягає відшкодуванню за період затримки розрахунку.
З аналізу даних розміщених на офіційному сайті Національного банку України встановлено, що на дату виключення позивача із списків особового складу (03.02.2018 р.) розмір облікової ставки НБУ становив 16 % річних. Станом на 24.12.2019 позивачу не виплачено грошове забезпечення в сумі 16 400,17 грн, у лютому 2018 - 16 % річних від цієї суми становитиме 2 624,02 (201,84 грн в місяць), що становить 23 місяці складає 4 642,32 грн.
Таким чином, з огляду на характер цієї заборгованості, дії позивача та відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідає критеріям визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення виплати належних позивачу сум при звільненні в сумі 16 400,17 грн, може вважатися виплата середнього заробітку в розмірі 4 642,32 грн, який розраховано із врахуванням періоду з часу несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні (06.02.2018 р.) по час остаточного розрахунку 24.12.2019 та приблизного розміру майнових втрат в разі несвоєчасно отриманих сум при звільненні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Таким чином, беручи до уваги те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального справа, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вирішила згідно ст. 317 КАС України апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 р. скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.02.2018 по 24.12.2019 в сумі 311448,67 грн та прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2018 по 24.12.2019 в сумі
В решті рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.02.2018 по 24.12.2019 в сумі 311448,67 грн та прийняти в цій частині нову постанову, якою
стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2018 по 24.12.2019 в сумі 4 642,32 (чотири тисячі шістсот сорок дві) гривні 32 копійки.
В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк