Справа № 380/4612/20
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/4612/20 пров. № А/857/12107/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання до вчинення дій,

суддя(і) у І інстанції Крутько О.В.,

час ухвалення рішення 11 год 29 хв,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 14 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ) нарахувати та виплатити на його користь компенсацію втрати частини доходів (пенсії, перерахованої на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у справі № 813/329/18) у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період із 01 січня 2016 року по 31 травня 2020 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 380/4612/20 вказаний позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

У апеляційній скарзі ГУ ПФУ просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат на виконання судових рішень за рахунок бюджетних коштів, врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2008 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (далі Порядок № 649). Доплату перерахованої відповідно до судового рішення пенсії ОСОБА_1 було здійснено відповідно до Порядку № 649. Тому порушення відповідачем строку виплати сум пенсії не відбулося. Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що вказана виплата носила разовий характер і судом першої інстанції не досліджувалось питання щодо порушення термінів виплати таких сум.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ позивач ОСОБА_1 просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наполягає на тому, що оскільки невиплата пенсії відбулася з вини пенсійного органу, то відповідач мав нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплат більше як на один календарний місяць.

Представник ГУ ПФУ у ході апеляційного розгляду підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю вимог.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість вимог, викладених у апеляційній скарзі.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у справі № 380/4612/20 позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ, яка полягає у невиплаті йому пенсії з 01 січня 2016 року з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських, та зобов`язано відповідача виплатити позивачу пенсію з 01 січня 2016 року у розмірі 90 % місячного грошового забезпечення з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій, встановлених законодавством для поліцейських, зазначеного у довідці Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області № 91-01062 від 23 березня 2018 року про грошове забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виданої на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяких іншим категорія осіб» № 103 від 21 лютого 2018 року. Рішення суду набрало законної сили 31 травня 2018 року.

Перерахунок пенсії позивача на виконання вказаного судового рішення здійснено ГУ ПФУ з 01 січня 2018 року, внаслідок чого щомісячний розмір пенсії позивача склав 8844,36 грн. Заборгованість по виплаті пенсії з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року у сумі 47169,84 грн була виплачена ОСОБА_1 10 червня 2020 року.

Вважаючи, що зазначена заборгованість виплачена із порушенням встановлених строків, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зобов`язання ГУ ПФУ нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів (перерахованої пенсії) з 01 січня 2016 року по 31 травня 2020 року, що розглядається.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

На переконання апеляційного суду, наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Як слідує з матеріалів справи, нарахування позивачу пенсії відбувалось на виконання судового рішення та виплачена у відповідності до Порядку № 649.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 649 (в редакції чинній на момент виконання судового рішення) черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Пунктом 5 Порядку № 649 було передбачено, що для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України:

документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника;

копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа;

розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

При цьому, виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику (пункт 10 Порядку № 649).

Судом встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі № 640/5248/19 за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних витрат за рішеннями суду, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року змінено. Пункт 2 резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції:

«Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, доплата перерахованої пенсії ОСОБА_1 на виконання судового рішення в сумі 47169,84 грн була виплачена 10 червня 2020 року, тобто до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/5248/19 (а.с. 11).

Окрім того, суд апеляційної інстанції додатково звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, наведена правова норма свідчить про те, що необхідною передумовою для зобов`язання адміністративним судом суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії на користь фізичної чи юридичної особи є визнання судом протиправною бездіяльності відповідача, що спричинила порушення прав, свобод або законних інтересів позивача.

Разом із тим, позовна заява ОСОБА_1 , що розглядається, містить лише вимогу про зобов`язання ГУ ПФУ нарахувати та виплатити на його користь компенсацію втрати частини доходів, а саме пенсії, перерахованої на підставі рішення суду, однак не містить будь-яких вимог щодо визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача.

При цьому за правилами частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є безпідставним та помилково задоволені судом першої інстанції.

У відповідності до приписів статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні адміністративно-правового спору що розглядається, допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, таким обставинам. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 380/4612/20 та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Р. Б. Хобор
Постанова у повному обсязі складена 02 грудня 2020 року.